Справа № 819/508/17
Суддя: Дерех Н.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/508/17

24 травня 2017 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі:

головуючої судді Дерех Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шумського районного суду Тернопільської області про часткове визнання протиправним та часткове скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі Позивач, ОСОБА_1) звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шумського районного суду Тернопільської області (надалі Відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу голови Шумського районного суду №9-к від 29 травня 2015 року про встановлення надбавки за вислугу років в частині встановлення надбавки за вислугу років в розмірі 40% ОСОБА_1 - судді Шумського районного суду з 01 червня 2015 року.

Позивач у судове засідання не прибула, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує із врахуванням уточнень. У письмовій позовній заяві зазначила, що Наказом голови Шумського районного суду від 03.01.2012 року ОСОБА_1 було встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 80% від посадового окладу, стаж роботи станом на 01.01.2012 року, що давав Позивачу право на встановлення надбавки за вислугу років, становив 36 років. Проте, наказом голови Шумського районного суду Тернопільської області від 29. 05.2015 року №9-к, починаючи із 01.06.2015 року було встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу, оскільки стаж роботі на посаді ОСОБА_1 становить 17 років 10 місяців станом на 01.06.2015 року. Підставою для зменшення розміру надбавки вказано ч.5 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-8 «Про забезпечення права на справедливий суд». Відтак, Позивача протиправно було позбавлено права на отримання надбавки за вислугу років у розмірі 80%, а тому вищевказаний наказ голови Шумського районного суду Тернопільської області підлягає до скасування, а позовні вимоги - до задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, просив суд розглядати справу без його участі, при винесенні рішення покладаються на думку суду та просить винести рішення згідно доказів, що містяться у матеріалах справи.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, повно та всебічно розглянувши матеріали справи, проаналізувавши подані докази, встановив наступні факти.

У відповідності до Наказу Начальника управління юстиції в Тернопільській області від 07.07.1997 року № 79-к, ОСОБА_1 призначено на посаду судді Шумського районного суду з 08.07.1997 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, на підставі Указу Президента України від 25.06.1997 року № 583/97.

У відповідності до ст.126 Конституції України, ст.120,125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Наказом від 17.10.2016 року за № 44-к Шумського районного суду Тернопільської області, припинено повноваження судді ОСОБА_1 з 17.10.2016 року, у зв'язку із досягненням шістдесяти п'яти років. Цим же Наказом Позивачу виплачено грошову компенсацію за невикористані 25 календарних днів щорічної відпустки: 10 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період з 08.07.2016 року по 17.10.2016 року, та 15 календарних днів додаткової відпустки за вислугу років за 2016 рік.

Наказом Шумського районного суду Тернопільської області від 03.01.2012 року за № 3-к, у зв'язку із набранням з 01.01.2012 року чинності ст.129,130,131 та п.11 розділу 13 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ОСОБА_1, судді Шумського районного суду, встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 80% від посадового окладу, стаж роботи якої, станом на 01.01.2012 року, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років становить 36 років.

Наказом Шумського районного суду Тернопільської області від 29.05.2015 року за № 9-к, відповідно до ч.5 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.205 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», ОСОБА_1, судді Шумського районного суду, з 01.06.2015 року встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу, стаж на посаді судді якої становить 17 років 10 місяців станом на 01.06.2015 років.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом Законів про працю України ( надалі КЗпП України), Законом України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами та доповненнями), Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

У відповідності до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст.97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Судом встановлено, що на момент винесення наказу від 03.01.2012 року за № 3-к, у зв'язку із набранням з 01.01.2012 року чинності ст.129,130,131 та п.11 розділу 13 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ОСОБА_1, судді Шумського районного суду, встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 80%. Відтак, згідно даного наказу, відносини щодо виплати надбавки у розмірі 80% виникли, починаючи з 03.01.2012 року.

У відповідності до ч.5 ст.133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" ( у редакції від 07.07.2010 року), суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Згідно п.16(а) Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя, строк перебування суддів на посаді, їхня незалежність, соціальні гарантії, адекватна оплата і умови праці гарантуються законом і не можуть змінюватися в сторону зменшення.

Суд зазначає, що законодавство встановлює низку гарантій захисту прав працівників на належну оплату праці. Так, згідно з ч. 4 ст. 97 КЗпП та ст. 22 Закону України «Про оплату праці», власник підприємства або уповноважений ним орган чи фізична особа - роботодавець не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП, у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці (до яких законодавець відносить, зокрема, системи та розміри оплати праці) при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Названа норма передбачає, що про зміну таких істотних умов працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Згідно зі ст. 103 КЗпП, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

За законом відповідні зміни істотних умов можуть відбуватися лише у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці. Таке роз'яснення міститься в постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.92 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». У п. 10 зазначеної постанови суд роз'яснив, що «припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо)».

Позивач була попереджена про зміну істотних умов праці, як це передбачено чинним законодавством України, за 2 місяці. Проте, суд наголошує, що у даному випадку мало місце не зміна істотних умов праці, а зворотна дія закону у часі в сторону погіршення умов оплати праці, оскільки посада Позивача, місце та умови залишалися незмінними. Видаючи наказ від 29.05.2015 року за №9-к, головою Шумського районного суду Тернопільської області, у мотивувальній частині наказу вказано, що підставою для його видання є ч.5 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд». З огляду на це, Відповідач до відносин, що виникли з 03.01.2012 року, застосував зворотну дію нормативно-правового акту у часі. До того ж, суд зазначає, що видаючи наказ у 2015 році, Відповідач погіршив умови оплати праці Позивача, чим порушив охоронюване законом право на належні умови та оплату праці. Законодавець позиціонує оплату праці не нижчою від визначеної законом, при чому захищає охоронювані законом інтереси у напрямку покращення умов матеріального забезпечення працівників.

Рішенням Конституційного суду України за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Відтак, за загальним правилом, дія закону (як і будь-якого іншого нормативно правового акту) у часі поширюється лише на майбутнє. Тобто закон не має зворотної сили, не може поширюватись на факти й відносини, що виникли до його прийняття, закон не можна поширювати на минуле.

Новий закон може поширюватися лише на ті правовідносини, які виникають після набрання ним чинності. В такому випадку всі відносини, які виникли раніше, регулюються законами, що діяли на момент їх виникнення і до їх остаточного завершення. Після набрання чинності законом, він може поширюватись лише на ті права і обов'язки у відповідних правовідносинах, які виникли після набрання ним чинності, в розуміння ст.5 Цивільного кодексу України. А тому, в даному випадку слід застосовувати норми Закону України "Про статус суддів та судоустрій у редакції від 07.07.2010 року, а оспорюваний Наказ - скасувати у частині встановлення ОСОБА_1 - судді Шумського районного суду з 01.06.2015 року, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу, стаж на посаді судді якої становить 17 років 10 місяців станом на 01.06.2015 року.

Вирішуючи спір по суті, суд приймає до уваги Закон України "Про вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 року, який набрав чинності з 05.01.2017 року, яким підпунктом "3" пункту 33 розділу ІІІ " Прикінцеві та перехідні положення" внесено зміни до п.43 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України " Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року, оскільки в новій редакції передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення ( обрання)".

За наведених обставин, повно і всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши їх наявними в справі доказами, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі..

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов задовольнити в повному обсязі..

2.Визнати протиправним та скасувати наказ голови Шумського районного суду Тернопільської області №9-к від 29 травня 2015 року у частині встановлення ОСОБА_1 - судді Шумського районного суду з 01.06.2015 року щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40% від посадового окладу, стаж на посаді судді якої становить 17 років 10 місяців станом на 01.06.2015 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд в порядку і строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копію Постанови надіслати сторонам у справі.

Головуючий суддя Дерех Н.В.

копія вірна

Суддя Дерех Н.В.