Справа № 813/1066/17
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року справа № 813/1066/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Кухар Н.А.

при секретарі судового засідання Шавель М.М.

за участю:

від позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод" до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправними і скасування постанов,-

в с т а н о в и в :

Державне підприємство «Львівський бронетанковий завод» звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області у якому просить визнати протиправною та скасувати постанови № 90034 від 18.01.2017 року та постанову № 9 0035 від 18.01.2017 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що акт перевірки № 9, який слугував правовою підставою для винесення оскаржуваних постанов, був складений та підписаний 28 грудня 2016 року. Зазначають, що рішення про виклик на розгляд справи, що надійшло на адресу позивача 20.01.2017 року (вхідний № 120) датоване вихідним ГУ Держпраці у Львівській області від 13.01.2017 року № 350/1/11-30. Вказують, що від 28.12.2016 року до 13.01.2017 року минуло 16 днів, а відтак ГУ Держпраці у Львівській області було порушено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2013 року № 509. Крім того, зазначають, що строки виплати заробітної плати на підприємстві згідно ст. 5.6 Колективного договору становлять 2 рази на місяць: до 7 та до 23 числа кожного місяця. Однак в листопада 2016 року 7 число припадає на робочий день понеділок, а 23 число - на робочий день середу. Визначені колективним договором строки виплати на підприємстві у листопада 2016 року не збіглися з вихідними днями, а святкових та неробочих днів, відповідно до ст. 73 КЗпП України в листопаді 2016 року не передбачено. Зазначають, що посилання в постанові № 9-0034 від 18.01.2017 року на ч. 2 ст. 115 КЗпП України є недостовірною інформацією, яка не має жодного відношення до фактичних обставин справи, базується на некретичному і поверхневому аналізі акту перевірки, що свідчить про незаконність і необгрунтованість такої постанови. Крім того, вказують на те, що в обох постановах повністю ідентичні склади порушень законодавства про працю та про оплату праці, допущених підприємством у жовтні та у листопаді 2016 року, санкції за зазначені порушення також повинні бути ідентичними, однак за зазначені у обох постановах ідентичні склади порушень відповідачем було застосовано щодо позивача різні адміністративні санкції.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові, просить позов задоволити.

Позиція відповідача викладена у письмовому запереченні на позов та обґрунтовується тим, що в акті перевірки було встановлено, невиплату належних працівникам коштів понад один місяць. Зазначають, що заробітна плата ОСОБА_3, за жовтень 2016 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України мала б бути виплачена до 07.11.2016 року, проте виплачена працівнику лише 18.12.2016 року (підтверджується платіжним дорученням № 285 від 16.12.2016 року), тобто понад місяць. Також наказом від 18.04.2016 року № 140 К (в), виданого на підставі заяви працівника від 15.04.2016 року було надано чергову відпустку працівнику підприємства ОСОБА_3, з 18.04.2016 року. В даному випадку, заробітна плата працівнику за весь час щорічної відпустки мала б бути виплачена не пізніше 15.04.2016 року, однак виплачена 31.05.2016 року (підтверджується платіжною відомістю № 207 за квітень) тобто понад один місяць. Вказують на те, що постанова № 9-0034 винесено на підставі абзацу 8 ч. 2 ст. 265 КзпП України яким передбачено відповідальність у виді штрафу, у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Частина 1 ст. 115 КЗпП України містить імперативний припис стосовно періодичності виплат заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Однак, заробітна плата працівникам за жовтень та листопад 2016 року виплачувалася одним платежем, 19.12.2016 року та 20.12.2016 року відповідно. За абзацом 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України також кваліфікується і невчасна виплата заробітної плати працівнику підприємства ОСОБА_3, за листопад 2016 року, яка була здійснена 20.12.2016 року, Оскільки затримка у виплаті заробітної плати за листопад становила менше одного місяця дане діяння було кваліфіковане за абзацом 8 ч. 2 ст. 265 КзпП України, а не за абзацом 3 ч. 2 ст. 265 КЗпП України під дію якого потрапила невчасна виплата заробітної плати за жовтень 2016 року, де затримка у виплаті становила більше одного місяця. Крім того, вважають необґрунтованими твердження позивача про те, що управлінням було порушено право позивача на захист не поінформувавши підприємство про час та місце розгляду справи суперечить фактичним обставинам справи, оскільки виклик на розгляд справи на 18.01.2017 року було надіслано позивачу листом від 13.01.2017 року та був вручений відповідачу особисто 16.01.2017 року, за два дні до дати розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з підстав наведених у запереченні на адміністративний позов проти позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне.

28 грудня 2016 року Головним управлінням Держпраці у Львівській області була проведена позапланова перевірка додержання ДП «Львівський бронетанковий завод» законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування. За результатами перевірки складено акт № 9.

Згідно вказаного акту перевірки додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, під час перевірки виявлено такі порушення вимог трудового законодавства:

Виплата заробітної плати працівнику підприємства ОСОБА_4, проводилася раз на місяць та пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, а саме: заробітна плата за жовтень 2016 року виплачена 19 грудня 2016 року, згідно наданого платіжного доручення № 285 від 16.12.2016 року через установу ПАТ «Державний ощадний банк України»; заробітна плата листопад 2016 року виплачена 20 грудня 2016 року, працівникам за другу половину вересня 2016 року виплачена 06.10.2016 року, згідно наданого платіжного доручення № 276 від 20.12.2016 року через установу ПАТ «Державний ощадний банк України»; заробітна плата працівнику підприємства ОСОБА_4, за час щорічної відпустки проводилась пізніше ніж за три дні до її початку, а саме: згідно наказу № 140 К(в) від 18.04.2016 року працівнику надано відпустку з 18.04.2016 року. Виплату заробітної плати за час відпустки проведено 31.05.2016 року, згідно наданої платіжної відомості № 207 за квітень 2016 року від 31.05.2016 року через установу ПАТ «Державний ощадний банк України».

Постановою від 18.01.2017 року № 9-0034 за порушення вимог частини 1, 2 статті 115 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України застосовано штраф у розмірі 3200 грн.

Постановою від 18.01.2017 року № 9-0035 за порушення вимог частини 1 статті 115 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України застосовано штраф у розмірі 4800 грн.

Постанови про накладення штрафу від 18.01.2017 № 9-0034 та № 9-0035 є предметами оскарження.

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці.

Відповідно до пунктів 1, 2 Положення про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року N 386/2011 (далі - Положення N 386), Державна інспекція України з питань праці (Держпраці України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра соціальної політики України. Держпраці України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України (далі - Міністерство), іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Пунктом 7 вказаного Положення Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Процедура проведення відповідачем перевірок встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 № 390 (надалі - Порядок № 390).

Пунктом 2 Порядку № 390 передбачено, що право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Відповідно до п. 3 Порядку № 390 підставою для проведення позапланової перевірки є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Пунктом 4 Порядку № 390 встановлено, що інспектор має право на проведення перевірки за наявності у нього службового посвідчення та направлення на перевірку.

Відповідно до п. 7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Щодо встановленого порушення частини 1, 4 статті 115 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» суд зазначає, що відповідно до частини 1, 2 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Як встановлено судом та підтверджується актом перевірки №13-01-194-2619 від 28.12.2016 року від 28.10.2016, що виплата заробітної плати працівнику підприємства ОСОБА_3, проводилась менше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, а саме: виплату заробітної плати за жовтень 2016 року здійснено 19 грудня 2016 року одним платежем згідно наданого платіжного доручення № 285 від 16.12.2016 року через установу ПАТ «Державний ощадний банк Україна». Виплату заробітної плати працівнику підприємства ОСОБА_3, за час щорічної відпустки проведено пізніше, ніж за три дні до її початку, а згідно наказу № 140 (К) від 18.04.2016 року працівнику надано відпустку з 18.04.2016 року, однак оплату часу щорічної основної відпустки здійснено 31.05.2016 року, згідно наданої платіжної відомості № 207 за квітень 2016 року від 31.05.2016 року через установу ПАТ «Державний ощадний банк України».

Щодо встановленого порушення частин 1, 2 статті 115 КЗпП України та частини першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» суд зазначає наступне, що виплата працівнику підприємства ОСОБА_3, проводилась менше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, а саме: виплату заробітної плати за листопад 2016 року здійснено одним платежем 20 грудня 2016 року згідно наданого платіжного доручення № 276 від 20.12.2016 року згідно наданого платіжного доручення №276 від 20.12.2016 року через установу ПАТ «Державний ощадний банк України».

Позивачем не надано жодних доказів на спростовування висновків акту перевірки стосовно виявлених порушень.

Таким чином, вказані позивачем у позовній заяві підстави для визнання оскаржуваних постанов протиправними, не знайшли свого підтвердження.

Механізм накладення на субєктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України та ч.ч. 2- 7 ст. 53 Закону України Про зайнятість населення визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 р. № 509 (далі Порядок № 509).

Приписами п. 2 Порядку № 509 встановлено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, в т.ч: акта про виявлення під час перевірки субєкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Згідно п. 3 та 4 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Справа розглядається у пятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють субєктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за пять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (п. 6 Порядку № 509).

Пояснення представника позивача, про те, що рішення про виклик на розгляд справи, що надійшло на адресу позивача 20.01.2017 року (вхідний № 120) датоване вихідним ГУ Держпраці у Львівській області від 13.01.2017 року № 350/1/11-30.та те, що від 28.12.2016 року до 13.01.2017 року минуло 16 днів, а відтак ГУ Держпраці у Львівській області було порушено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю затвердженого Постановою КМ України від 17.07.2013 року № 509, судом до уваги не беруться з наступних причин.

Головним управлінням Держпраці у Львівській області 13.01.2017 року. направлено позивачу повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України за результатами проведення перевірки дотримання законодавства про працю, яким повідомлено, що позивачу або його представнику необхідно зявитися за адресою: м. Львів, пл. Міцкевича 8, на 11 год. 00 хв. 18.01.2017 р.

Вказане повідомлення було скеровано позивачу 14.01.2017 р., що підтверджується списком кореспонденції та квитанцією про відправлення з «Укрпошта».

В матеріалах справи, знаходиться список № 15 поштових відправлень, з якого вбачається, що виклик на розгляд справи було надіслано позивачу рекомендованим листом, номер відправлення № 350.

За результатами відстеження поштових відправлень ДП «Укрпошта», встановлено, що відправлення за № 350, було вручено особисто 16.01.2017 року. (а.с.44).

За приписами п. 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника субєкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до п. 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Cлід зазначити, що позивач мав змогу, повідомити відповідача про відкладення розгляду справу на іншу дату та годину, скориставшись при цьому засобами телеграми, телефаксом чи телефонограмою, однак цього не зробив.

Як свідчать матеріали справи та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, на встановлений час та дату позивач на розгляд справи за ст. 265 КЗпП України за результатами проведення перевірки дотримання законодавства про працю та зайнятість населення не прибув, явку представника не забезпечив, обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Статтею 265 КЗпП України встановлено відповідальність за порушення законодавства про працю.

Відповідно до частини другою статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обов'язків, передбачених законами України «Про військовий обов'язок і військову службу», «;Про альтернативну (невійськову) службу», «;Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленоїзаконом на момент виявлення порушення;

вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За порушення товариством вимог частин 1, 2 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці», на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України постановою від 18.01.2017 № 9-0034 застосовано штраф у розмірі 3200 грн.

За порушення товариством вимог частин 1, 4 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці», на підставі абзацу 3 частини 2 статті 265 КЗпП України постановою від 18.01.2017 № 9-0035 застосовано штраф у розмірі 4800 грн.

Розмір застосованих штрафів за виявленні порушення відповідає розміру штрафних санкцій, передбачених абзацом 8 та абзацом 3 частини 2 статті 265 КЗпП України.

За правилами, встановленими статтею 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статі 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що ГУ Держпраці у Львівській області вказані вимоги щодо обов'язку довести правомірність винесення постанов виконало.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржені позивачем постанови про накладення штрафу від 18.01.2017 № 9- 0034 та №9-0035, суд дійшов висновку, що вони прийняті відповідачем з урахуванням вимог Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів та Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення і з дотриманням передбачених статтею 2 КАС України принципів.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами та іншими нормативними актами України, постанови про накладення штрафу від 18.01.2017 № 9- 0034 та №9-0035, винесені правомірно, тому позов є безпідставним.

Таким чином, Головне управління Держпраці у Львівській області правомірно винесло оскаржувані постанови. Відтак, позовна вимога про визнання протиправними та скасування постанов № 90034 від 18.01.2017 року та № 9 0035 від 18.01.2017 року є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові, не передбачено.

Керуючись ст. ст. 17 -19, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та підписано 29 травня 2017 року.

Суддя Кухар Н.А.