Справа № 826/18210/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИКС" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИКС" до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління у м. Києві, Управління Державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про визнання протиправними дій та стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФИКС" звернулось з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління у м. Києві, Управління Державної казначейської служби у Шевченківському районі м. Києва, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, в якому просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної Казначейської служби України у місті Києві, Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фикс» бюджетну заборгованість з податку на додану вартість по декларації за червень 2013 року в загальному розмірі 10 939 450,00 гривень, шляхом перерахування останньої на розрахунковий рахунок позивача.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказане судове рішення і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року апеляційну скаргу позивача задоволено, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 січня 2014 року скасовано та прийняти нову, визнано протиправними дії Державної податкової інспекцій у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо відмови в наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС», стягнуто з Державного бюджету України через Головне управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, Управління Державної Казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИКС» бюджетну заборгованість з відшкодування податку на додану вартість в розмірі 10 939 450,00 грн.

Вважаючи, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідачі звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційними скаргами, в яких просили його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2017 року касаційні скарги Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління у м. Києві, Управління Державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Києва та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві задовольнити частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 03 квітня 2014 року скасовано, справу №826/18210/13-а направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що в травні 2013 року ТОВ «ФИКС» здійснило господарські операції з ТОВ «КАМТУР», ТОВ НВП «ХІМЕКОЛОГІЯ», ТОВ «ПАР».

За результатами господарських операцій позивачем отримані податкові накладні на підставі яких підприємством сформовано податковий кредит в розмірі 13 323 590,00 грн. Податкові зобов'язання склали 2 384 140,00 грн. Таким чином, виникло від'ємне значення різниці між сумою податкових зобов'язань та сумою податкового кредиту в розмірі 10 939 450,00 грн.

Позивачем було подано до ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві декларацію з податку на додану вартість за травень 2013 року, яка була сформована в електронному вигляді та передана до податкового органу засобами телекомунікаційного зв'язку, згідно квитанції від 17 червня 2013 року за № .

22 липня 2013 року позивачем сформовано в електронному вигляді декларацію з податку на додану вартість за червень 2013 року з визначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку (рядок 23.1) в загальному розмірі 10 939 450,00 грн., з відповідною заявою про повернення суми бюджетного відшкодування. Дана декларація з додатками була передана до податкового органу засобами телекомунікаційного та поштового зв'язку.

При перевірці достовірності даних вказаної податкової звітності контролюючим органом встановлено, що декларація за червень 2013 року містить дані з нульовими показниками, а також була складена з порушенням норм п.48.3 статті 48 та п.49.8 статті 49 ПК України, а саме: вказано недостовірний обов'язковий реквізит «податкова адреса».

В зв'язку з цим, контролюючим органом відмовлено у прийнятті податкової звітності та згідно п. 49.11 статті 49 ПК України направлено на адресу ТОВ «Фикс» письмове повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації, запропоновано позивачу усунути недоліки поданої податкової звітності шляхом подання нової податкової звітності, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства.

Порядок визначення сум податку, що підлягають відшкодуванню з Державного бюджету України регламентований статтею 200 Податкового кодексу України, вимоги якого платник податків зобов'язаний дотримуватися і виключно за умови порушення якого, заявлення від'ємного значення з податку на додану вартість до бюджетного відшкодування може бути визнано неправомірним.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктами 200.3 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Алгоритм дій платника податку та державних органів щодо відшкодування з Державного бюджету України (бюджетного відшкодування) податку на додану вартість визначено статтею 200 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Відповідно до підпункту б) пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

Згідно з пунктом 200.15 вказаної статті у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

За правилами пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Таким чином, бюджетне відшкодування податку на додану вартість здійснюється органом державного казначейства з дотриманням процедури та на умовах, встановлених статтею 200 Податкового кодексу України, у п'ятиденний термін з дня надходження від податкового органу висновку. Цей порядок не передбачає бюджетне відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення безпосередньо (водночас) зі здійсненням судового контролю над рішеннями податкових органів, ухвалених за результатами перевірки сум податку на додану вартість, заявлених до відшкодування або окремо від здійснення такого контролю.

В той же час, судом першої інстанції встановлено, що у Державна податкова інспекція у Шевченківському районі Головного управління у м. Києві не виконала обов'язку щодо подання до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві висновку із зазначенням узгодженої (підтвердженої) суми бюджетного відшкодування у встановлені п. 200.12 статті 200 ПК України строки, що призвело до неперерахування (невідшкодування) позивачу відповідної суми бюджетного відшкодування протягом строку встановленого п. 200.13. статті 200 ПК України.

Наведене свідчить про допущення Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління у м. Києві протиправної бездіяльності щодо ненадання до органу, який здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку із зазначенням суми бюджетного відшкодування з ПДВ за травень 2013 року.

Згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2014 року №21-131а14, у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п'яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

Як вже зазначалося, позивач виконав умови пунктів 200.7 - 200.8 статті 200 ПК України, проте відповідач відповідного висновку до Головного управління Державної казначейської служби України не подав, що призвело до неодержання позивачем коштів з бюджету.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що відповідачем-1 протиправно не подано до відповідача-3 висновку для бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10 939 450,00 грн. за травень 2013 року, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вимогою позивача про задоволення позовну в частині стягнення з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИКС" суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10 939 450,00, виходячи з наступного.

Алгоритм дій державних органів та їх взаємовідносини в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань регламентовано статтею 43 ПК, а також Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим Кабінетом Міністрів України постановою від 17 січня 2011 року №39 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК, обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

За приписами пункту 43.5 статті 43 ПК та пункту 7 Порядку взаємодії, положення яких перекликаються між собою, контролюючий орган готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Колегія суддів звертає увагу, що повернення з Державного бюджету України помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених податковим законодавством, є виключними повноваженнями податкових органів та органів державного казначейства, а, відтак, суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення таких платежів.

За наведеного, вимога позивача про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10 949 450,00 грн., є помилковим, адже така вимога позивача не є належним способом захисту порушених прав платника податків. В цьому випадку належним способом захисту права позивача є вимога про зобов'язання відповідача виконати покладений на нього Законом обов'язок щодо надання органу казначейства висновку про повернення відповідних сум коштів із відповідного бюджету.

Водночас колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а, у випадку невиконання або неналежного виконання рішення, не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2016 року у справі № 21-3669а.

Згідно з п. 3 ч.1 статті 198, п. 4 ч. 1 статті 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови в задоволенні позову, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, а тому постанова Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року в частині відмови підлягає скасуванню, з постановленням в цій частині нової постанови.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФИКС" - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2014 року - скасувати та ухвалити нову.

Визнати протиправними дії Державної податкової інспекцій у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві щодо відмови в наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС».

Зобов'язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві підготувати та подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у м. Києві висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «ФИКС» суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 10 949 450,00 грн. за травень 2013 року.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.