Справа № 826/19716/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2017 року № 826/19716/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГенеральної прокуратури України
про про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Генеральної прокуратури України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем на його запит на інформацію від 25.11.2016 року неправомірно відмовлено у наданні інформації, оскільки відповідь надано не по суті запиту.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду письмові заперечення, у яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Свої заперечення на адміністративний позов відповідач обґрунтовує тим, що зі змісту запиту на інформацію від 25.11.2016 року порушені позивачем питання стосуються порядку діяльності посадових осіб Генеральної прокуратури України під час здійснення представницьких повноважень у суді, а відтак в розумінні вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації не є запитом на інформацію. Відповідний документ було розглянуто як звернення в порядку Закону України «Про звернення громадян». Також відповідач посилається на те, що позивачем не зазначено конкретних обставин, які вказували б на порушення чинного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Керуючись ч. 4 ст. 122 КАС України, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

25.11.2016 року позивачем направлено до Генеральної прокуратури України запит на інформацію з проханням надати відомості щодо уповноваження представника відповідача у справі № 826/22517/16 під час судового засідання 24.11.2016 року повідомляти суду відомості, які не стосуються предмету доказування у даній справі.

Згідно із відомостями автоматизованої системи електронного документообігу до відповідача зазначений запит на інформацію надійшов 29.11.2016 року за № 270295-16.

Як вбачається з матеріалів справи, Генеральною прокуратурою України за результатами розгляду запиту відповідачеві було надана відповідь листом № 05/3-14050-10 від 05.12.2016 року в якому, серед іншого було зазначено: «Відповідно до ч.1 ст. 59 КАС України повноваження на ведення справи в суді надає представнику право на вчинення від імені особи, яку він представляє усіх процесуальних дій, які може вчиняти ця особа. Представник Генеральної прокуратури України у справі № 826/12517/16 діяв на підставі довіреності керівника з використанням прав, предбачених ст.ст. 49, 51, 59 КАС України.

Вважаючи дії Генеральної прокуратури України щодо неправомірної відмови в наданні інформації протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі-Закон № 2939 - VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації.

Ст. 3 Закону № 2939-VI встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 зазначеного Закону доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

П. 6 ч.1 ст. 14 вказаного Закону встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Ч. 1, 2 статті 19 Закону України № 2939-VI встановлено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з ч. 1 ст. 20 зазначеного Закону № 2939 -VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Разом з тим ч.1 ст.2 Закон № 2939 - VI визначено, що цей закон не поширюється на відносини щодо отримання інформації суб'єктами владних повноважень при здійсненні ними своїх функцій, а також на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються спеціальним законом.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача, викладені ним в запереченнях на позов, що зміст порушених у запиті питань відноситься до сфери регулювання Закону України «Про звернення громадян» (оскільки фактично стосується встановлення правомірності дій посадових осіб суб'єкта владних повноважень, а не реалізацію права на доступ до публічної інформації), та не може бути заявлений та задоволений в порядку, встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, враховуючи положення постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації», слід зазначити, що одержавши запит на інформацію, який подано згідно із Законом № 2939-VI, проте який за своїм змістом є зверненням громадянина відповідно до Закону України «Про звернення громадян», розпорядник інформації повинен відмовити у задоволенні такого запиту через невідповідність його предмета вимогам закону (п. 2 ч. 5 ст. 19, п. 4 ч.1 ст. 22 Закону № 2939-VI), та з урахуванням принципів добросовісності і розсудливості розглянути запит за Законом України «Про звернення громадян».

Отже, позивачем було невірно обрано форму й відповідно правовий порядок звернення, оскільки запитувана ним інформація не може бути отримана в порядку Закону № 2939-VI, що випливає зі змісту інформаційного запиту. Звернення позивача не містить прохання про надання публічної інформації і не є запитом на інформацію в розумінні Закону № 2939- VI.

При цьому, відповідачем у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України, було зареєстрновано, розглянуто «запит на інформацію», як звернення громадян та належним чином повідомлено позивача листом від 05.12.2016 року № 05/3-14050-10.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 11, 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур