Справа № 826/1812/17
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2017 року 16:23 № 826/1812/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Зубенко М.О.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Селіванова А.О., Лаптієва А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Голови Верховної Ради України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_4 (надалі - позивач або ОСОБА_4) з позовом до Апарату Верховної Ради України (надалі - відповідач або Апарат ВРУ), в якому просив визнати протиправними дії відповідача, викладені в листі Першого заступника керівника Головного організаційного управління Апарату ВРУ № 06/11-4 (13011) від 19.01.2017, в частині ненадання публічної інформації за запитом позивача, та зобов'язати відповідача надати позивачу списки народних депутатів України, які станом на 17.01.2017 були учасниками Коаліції депутатських фракцій «Європейська Україна» та підписали Угоди про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Апарат ВРУ в своєму листі № 06/11-4(13011) від 19.01.2017 протиправно відмовив у наданні публічної інформації за запитом ОСОБА_4 від 17.01.2017, а саме у наданні відомостей про список народних депутатів України, які підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна». Позивач вважає, що відповідач, як орган покликаний здійснювати правове, організаційне, документальне, інформаційне, кадрове та інше забезпечення Верховної Ради України, достеменно володіє зазначеною публічною інформацією, проте всупереч вимог ст. 3, п. 2 ч. 1 ст. 4, п. 6 ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не надав такі відомості позивачу.

Під час розгляду справи представник позивача заявив письмове клопотання від 23.02.2017 про заміну неналежного відповідача - Апарат ВРУ на належного - Голову Верховної Ради України та залучення до розгляду у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Апарату ВРУ. Крім того, позивач подав до канцелярії суду 23.02.2017 заяву про зміну позовних вимог, де виклав свої вимоги у наступній редакції: визнати незаконною бездіяльність Голови Верховної Ради України щодо надання та оприлюднення інформації стосовно списку народних депутатів, які є учасниками Угоди про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна», та зобов'язати Голову Верховної Ради України надати позивачу списки народних депутатів України, які є учасниками Коаліції депутатських фракцій «Європейська Україна» та підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна».

Протокольними ухвалами суду від 27.02.2017 прийнято заяву ОСОБА_4 про зміну позовних вимог та відповідно здійснено заміну неналежного відповідача - Апарата ВРУ на належного - Голову Верховної Ради України (надалі - Голова ВРУ або відповідач), а в задоволенні клопотання про залучення Апарату ВРУ як третьої особи у справі - відмовлено.

У призначеному судовому засіданні, 18.05.2017 представник позивача заявлені позовні вимоги (в редакції заяви про зміну позовних вимог від 23.02.2017) підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, підтримавши доводи, викладені у письмових запереченнях проти позову (вих. № 30/6-106 (58597) від 13.03.2017). В тексті своїх заперечень представник відповідача зазначив про відсутність у Голови ВРУ законодавчо закріплених повноважень вчиняти будь-які дії щодо коаліції депутатських фракцій (в тому числі здійснювати керівництво та контроль за її діяльністю), встановлювати ті чи інші обставини або факти щодо такої коаліції. Також представник відповідача заперечував обставини створення в ході роботи парламенту, його органів та Апарату ВРУ списків народних депутатів України, які станом на 17.01.2017 були учасниками коаліції депутатських фракцій «Європейська Україна» та підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна». Додатково представник відповідача акцентував увагу на тому, що у своєму письмовому зверненні від 17.01.2017 (вх. № 09-0110.26.17/01.17 від 17.01.2017) позивач не просив надати йому публічну інформацію, а дослівно просив Голову ВРУ: «виконати свою обіцянку та у відповідності до задекларованих принципів діяльності парламентської коаліції оприлюднити список народних депутатів, які входять до складу коаліції».

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

До Апарату ВРУ 17.01.2017 надійшов письмовий запит ОСОБА_4 від 17.01.2017 на отримання публічної інформації (вх. № 11269), де позивач посилаючись на ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» просив надати йому списки народних депутатів, які скріпили своїми підписами та на даний час є учасниками коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України згідно Угоди про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» від 27.11.2014, текст якої оприлюднено на офіційному сайті Верховної Ради України.

У відповідь позивач отримав лист-відповідь від 19.01.2017 № 06/11-4(13011) за підписом Першого заступника керівника Головного управління Апарату ВРУ Пивовара А. В тексті цього листа Апарат ВРУ повідомив ОСОБА_4 про відсутність в Апараті та у Головному організаційному управлінні Апарату ВРУ списків народних депутатів, які своїми підписами скріпили Коаліційну угоду. Причину відсутності запитуваної інформації Перший заступник керівника Головного управління Апарату ВРУ Пивовар А. пояснив тим, що питання здійснення організаційного, правового, наукового, документального, інформаційного, експертно-аналітичного, матеріально-технічного та фінансового забезпечення діяльності коаліції депутатських фракцій були виключені з повноважень Апарату ВРУ на законодавчому рівні, а саме - згідно з Законом України «Про внесення змін до Регламенту Верховної Ради України» від 08.10.2010 № 2600-VI.

Одночасно до відома заявника було доведено, що у Верховній Раді України восьмого скликання продовжує діяти Коаліція депутатських фракцій «Європейська Україна», яка була сформована відповідно до ст. 83 Конституції України на підставі Коаліційної угоди, підписаної головами депутатських фракцій партії «Блок Петра Порошенка», політичної партії «Народний фронт», політичної партії «Об'єднання «САМОПОМІЧ», Радикальної партії Олега Ляшка, політичної партії «Всеукраїнське об'єднання «Батьківщина». Після виходу із складу Коаліції трьох депутатських фракцій чинність попередньо укладеної Коаліційної угоди була підтверджена уповноваженими представниками Коаліції від фракцій партії «Блок Петра Порошенка» та політичної партії «Народний фронт» на пленарному засіданні Верховної Ради України 12.04.2016.

Між тим, 17.01.2017 позивач звернувся також з письмовим запитом (вх. № 09-0110.26.17/01-01.17) на адресу Голови ВРУ Парубія А.В. наступного змісту: « 18 квітня 2016 року Ви, як Голова Верховної ради України, офіційно оголосили про готовність оприлюднити список народних депутатів, що входять до складу коаліції, та пообіцяли публічно продемонструвати документи, які підтверджують склад коаліції.

Відповідно до положень ст. 83 Конституції України, до складу коаліції парламентських фракцій має входити більшість народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України, тобто не менше 226 народних депутатів.

Водночас, у суспільства на даний час відсутня об'єктивна інформація стосовно коаліції парламентських фракцій у Верховній раді України, оскільки три учасника коаліції - Радикальна партія Ляшка, Об'єднання «Самопоміч» та ВО «Батьківщина», які підписували Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» 27.11.2014 року, вийшли із коаліції.

Протягом 9 місяців Верховна рада України не може надати достовірної інформації щодо того, чи дійсно в парламенті існує реальна коаліція парламентських фракцій та стосовно того, хто входить до складу коаліції.

В тексті самої Угоди про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» від 27.11.2014 року задекларовано принцип відкритості та прозорості у своїй діяльності та відповідальності перед суспільством за свою діяльність коаліції парламентських фракцій («Ми будемо неухильно дотримуватися принципів відповідальності, відкритості до людей, неприпустимості корупції і протидії будь-яким її проявам. Ми забезпечимо рівність усіх посадових осіб держави перед законом, обмежимо всі види імунітетів від кримінального переслідування. Будучи відкритими та підзвітними перед суспільством ми будемо керуватися у своїй діяльності виключно правом, скасуємо депутатську недоторканність та будемо нести повну відповідальність за свої дії перед Українським народом»).

Зважаючи на вищевикладене, прошу Вас, шановний Андрію Володимировичу, виконати свою обіцянку та у відповідності до задекларованих принципів діяльності парламентської коаліції оприлюднити список народних депутатів, які входять до складу коаліції».

Розглянувши такий запит ОСОБА_4, відповідач у своєму листі від 08.02.2017 № 01/11-63 (29030) повідомив про неможливість оприлюднення списку народних депутатів, які входять до складу коаліції депутатських фракцій «Європейська Україна» у Верховній Раді України у зв?язку з відсутністю законодавчо визначених повноважень для цього. Додатково Голова ВРУ Парубій А.В. проінформував позивача про те, що після виходу з Коаліції трьох депутатських фракцій та підтвердження на пленарному засіданні Верховної Ради України 14.04.2016 уповноваженими представниками від фракцій партії «Блок Петра Порошенка» та політичної партії «Народний фронт» чинності попередньо укладеної Коаліційної угоди інших заяв чи повідомлень щодо зміни складу Коаліції від депутатських фракцій, які її сформували, не надходило. Таким чином, така Коаліції депутатських фракцій наразі продовжує здійснювати свою діяльність, в тому числі згідно з правилами, визначеними Угодою про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна».

Позивач не погоджується з такою відповіддю Голови ВРУ та вважає, що відповідач у порушення норм ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1 і 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» не надав йому інформацію щодо списку народних депутатів, які є учасниками Угоди про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна». На переконання позивача, в силу свого правового статусу, як організатора роботи Верховної Ради України та координатора діяльності її органів (в тому числі Апарату ВРУ), Голова ВРУ мав бути обізнаний про формування та склад коаліції депутатських фракцій в парламенті, - як складової діяльності Верховної Ради України, (останнє він, зокрема, засвідчив в усному порядку на офіційних брифінгах 18.04.2016 та 13.02.2017), а тому зобов'язаний надати та оприлюднити відому йому інформацію про список народних депутатів України, які є учасниками Коаліції депутатських фракцій «Європейська Україна» та підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна». Фактичне невиконання відповідачем цих дій позивач кваліфікує як протиправну бездіяльність суб?єкта владних повноважень в частині надання та оприлюднення публічної інформації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та вказаним доводам позивача, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Застосування принципу тлумачення від попереднього правового явища до наступного і навпаки дає можливість отримати правовий припис про те, що юрисдикцію суду щодо розв'язання спору може бути визначено й законом.

Частиною третьою ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі по тексту - Закон № 2939-VI) встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Правовий аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що на будь-які спори про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації, які виникають у правовідносинах, урегульованих Законом України «Про доступ до публічної інформації», в тому числі якщо й відповідачем у такому спорі є не суб?єкт владних повноважень, поширюється юрисдикція адміністративних судів. Таким чином, позов ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності Голови ВРУ та зобов'язання вчинити певні дії підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено у Законі № 2939-VI.

Визначення поняття «публічна інформація» наведене у ст. 1 Закону № 2939-VI. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналіз цього визначення та переліку розпорядників публічної інформації, закріпленого у статті 13 Закону N 2939-VI, свідчить, що публічною інформацією є відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях:

- уся інформація, що перебуває у володінні суб'єктів владних повноважень, тобто органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, органів влади Автономної Республіки Крим, інших суб'єктів, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання (пункт 1 частини першої статті 13 Закону N 2939-VI);

- інформація щодо використання бюджетних коштів юридичними особами, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим (пункт 2 частини першої статті 13 Закону N 2939-VI);

- інформація, пов'язана з виконанням особами делегованих повноважень суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг (пункт 3 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI);

- інформація щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них, якщо йдеться про суб'єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями (пункт 4 частини першої статті 13 Закону N 2939-VI);

- інформація про стан довкілля; якість харчових продуктів і предметів побуту; аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян;

- інша інформація, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідна інформація) (частина друга статті 13 Закону N 2939-VI).

Отже, визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, про що у своїй постанові Пленуму від 29.09.2016 № 10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначив Вищий адміністративний суд України.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ст. 5 цього Закону доступ до публічної інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

В силу норми ч. 1 ст. 12 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації вважаються суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону, а саме: суб'єкти владних повноважень; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Також, до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

При цьому, у випадку з?ясування значення інформації, що становить суспільний інтерес суд враховує ст. 29 Закону України «Про інформацію» 02.10.1992 № 2657-XII, відповідно до якої інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Згідно з п.п. 1 і 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов'язані, в тому числі: оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною першою ст. 15 Закону № 2939-VI визначений вичерпний перелік інформації, яку повинен оприлюднювати її розпорядник, зокрема: інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси (структуру та обсяг бюджетних коштів, порядок та механізм їх витрачання тощо); нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності; перелік та умови отримання послуг, що надаються цими органами, форми і зразки документів, правила їх заповнення; порядок складання, подання запиту на інформацію, оскарження рішень розпорядників інформації, дій чи бездіяльності; інформацію про систему обліку, види інформації, яку зберігає розпорядник; інформацію про механізми чи процедури, за допомогою яких громадськість може представляти свої інтереси або в інший спосіб впливати на реалізацію повноважень розпорядника інформації; плани проведення та порядок денний своїх відкритих засідань; розташування місць, де надаються необхідні запитувачам форми і бланки установи; загальні правила роботи установи, правила внутрішнього трудового розпорядку; звіти, в тому числі щодо задоволення запитів на інформацію; інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень; іншу інформацію про діяльність суб'єктів владних повноважень, порядок обов'язкового оприлюднення якої встановлений законом.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, підлягає обов'язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше п'яти робочих днів з дня затвердження документа. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації (ч. 2 ст. 15 цього Закону).

Невідкладному оприлюдненню підлягає будь-яка інформація про факти, що загрожують життю, здоров'ю та/або майну осіб, і про заходи, які застосовуються у зв'язку з цим (ч. 4 ст. 15 цього Закону).

Крім того, ст.ст. 19, 20 і 22 Закону № 2939-VI встановлено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію (в розумінні ч. 1 ст. 19 цього Закону прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні) незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.

Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в певних визначених випадках, в тому числі, якщо: він інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

При цьому, розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов'язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Суд встановив, що 17.01.2017 позивач звернувся до відповідача з листом (вх. № 09-0110.26.17/01-01.17), в якому просив Голову ВРУ оприлюднити список народних депутатів, які входять до складу коаліції депутатських фракцій «Європейська Україна» у Верховній Раді України. На що отримав відповідь Голови ВРУ про відсутність наразі в Регламенті Верховної Ради України визначеного порядку формування, організації та припинення діяльності коаліції депутатських фракцій, та як наслідок про відсутність у Голови ВРУ повноважень на вчинення відносно коаліції депутатських фракцій будь-яких дій, встановлення обставин (фактів) щодо такої коаліції.

Вирішуючи питання щодо віднесення зазначеної позивачем у листі від 17.01.2017 інформації (список народних депутатів України, які входять до складу коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України) до публічної в розумінні Закону № 2939-VI, та чи являється відповідач розпорядником такої інформації суд дійшов таких висновків.

Правовий статус коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України на сьогодні визначається виключно Конституцією України та відповідною угодою про коаліцію депутатських фракцій (суд звертає увагу на те, що норми гл. 12 «Коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України» розд. ІІІ «Формування органів Верховної Ради України. Обрання, призначення та відкликання її посадових осіб», а також інші норми статей Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» від 10.02.2010 № 1861-VI, які визначали порядок утворення, організації діяльності, зміни у складі та припинення коаліції депутатських фракцій, були виключені як такі відповідно до Закону України «Про внесення змін до Регламенту Верховної Ради України» від 08.10.2010 № 2600-VI, що набрав чинності з 16.10.2010).

Відповідно до норм ч.ч. 6 - 9 ст. 83 Конституції України у Верховній Раді України за результатами виборів і на основі узгодження політичних позицій формується коаліція депутатських фракцій, до складу якої входить більшість народних депутатів України від конституційного складу Верховної Ради України.

Коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України формується протягом одного місяця з дня відкриття першого засідання Верховної Ради України, що проводиться після чергових або позачергових виборів Верховної Ради України, або протягом місяця з дня припинення діяльності коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України.

Коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України відповідно до цієї Конституції вносить пропозиції Президенту України щодо кандидатури Прем'єр-міністра України, а також відповідно до цієї Конституції вносить пропозиції щодо кандидатур до складу Кабінету Міністрів України.

Засади формування, організації діяльності та припинення діяльності коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України встановлюються Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

Як свідчать наявні матеріали справи, остання зі створених в українському парламенті коаліції депутатських фракцій була коаліція депутатських фракцій «Європейська Україна», що утворена 27.11.2014 у Верховній Раді України 8-го скликання. Формування такої Коаліції засвідчено укладеною між учасниками Коаліції депутатських фракцій політичних партій «Народний фронт», «Блок Петра Порошенка», «Об?єднання «Самопоміч», «Радикальної партії Олега Ляшка» та «Всеукраїнське об?єднання «Батьківщина» письмовою угодою про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» від 27.11.2014, текст якої за підписами голів відповідних депутатських фракцій розміщено на офіційному сайті Верховної Ради України (http://zakon2.rada.gov.ua/rada/show/n0001001-15).

Положеннями п. 1.2 ст. 1, ст.ст 3, 4 Регламенту Коаліції - частина «Б» до зазначеної коаліційної угоди передбачено, що Коаліція депутатських фракцій у Верховній Раді України восьмого скликання формується депутатськими фракціями, що уклали Коаліційну угоду. Приєднання інших депутатських фракцій до Коаліції здійснюється за рішенням керівних органів Коаліції, у порядку визначеному Коаліційною угодою. Керівництво Коаліцією покладено на його керівні органи - загальні збори Коаліції та Раду Коаліції, а організаційно-технічне та інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності Коаліції - на секретаріат Коаліції.

Тобто, у Конституції України та статях Коаліційної угоди закріплено коаліцію депутатських фракцій у Верховній Раді України як формально визначеного суб'єкта конституційних правовідносин - формалізоване об?єднання депутатських фракцій з узгодженими політичними позиціями, кількість народних депутатів у яких становить більшість від конституційного складу Верховної Ради України, створене з метою формування складу Кабінету Міністрів України.

При цьому, безпосередньо механізм створення коаліції депутатських фракцій, організація та припинення її діяльності, принципи взаємодії з парламентом та його органами і структурними підрозділами (в тому числі на інформаційному рівні) Основний закон України та Закон України «Про Регламент Верховної Ради України» не визначають. Аналогічно в Коаліційній угоді відсутні положення про порядок обміну інформацією та документами між Коаліцією та Верховною Радою України, її органами і керівними та іншими посадовими особами.

Відповідно до чинної редакції Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» коаліція депутатських фракцій виключена з числа органів Верховної Ради України. Натомість в якості органів Верховної Ради України визначені депутатські фракції (групи), Погоджувальна рада фракцій (груп), комітети Верховної Ради України, тимчасові спеціальні та слідчі комісії. При цьому, депутатські фракції в силу норм Закону України «Про Регламент Верховної Ради України» не зобов?язані звітувати перед Верховною Радою України або її Головою, Апаратом ВРУ про участь у формуванні коаліції депутатських фракцій та підписання коаліційної угоди, надавати інформацію про кількісний та персональний склад сформованої коаліції депутатських фракцій.

Так само повноваження на здійснення організаційного, документального та іншого забезпечення діяльності коаліції депутатських фракцій, здійснення контролю за такою діяльністю та оприлюднення інформації про таку діяльність у Голови ВРУ (ст. 88 Конституції України, ст. 78 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України») та Апарату ВРУ (ст. 7 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», Положення про Апарат Верховної Ради України, затверджене розпорядженням Голови ВРУ від 25.08.2011 № 769 зі змінами та доповненнями), організацію роботи якого також здійснює Голова ВРУ, - відсутні.

В ході розгляду справи відповідач та його представник у письмовому та усному порядку не підтвердили обставини створення під час роботи Верховної Ради України, її органів та Апарату Верховної Ради України документації щодо поіменного списку народних депутатів України, які підписали угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» від 27.11.2014, та/або станом на день надання відповіді на звернення позивача від 17.01.2017 входили до складу цієї коаліції.

Зокрема, у своєму листі від 24.03.2017 № 01/06-135 (71605) Голова ВРУ Парубій А.В. повідомив суд, що списки народних депутатів України, які створили коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» йому від Ради Коаліції як Голові ВРУ не передавалися. Після вилучення відповідних норм із Регламенту Верховної Ради України Законом України «Про внесення змін до Регламенту Верховної Ради України» від 08.10.2010 № 2600-VI, чинним законодавством не передбачено обов?язкового формування списку з підписами народних депутатів України, які входять до складу коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України.

Листом від 07.04.2017 № 30/6-182 (84016) Перший заступник керівника Апарату ВРУ Боднар П.О. повідомив суд, що після вилучення Законом України «Про внесення змін до Регламенту Верховної Ради України» від 08.10.2010 № 2600-VI з тексту Регламенту Верховної Ради України положень з питання діяльності коаліції депутатських фракцій Апарат ВРУ не уповноважений вести у будь-якій формі облік щодо складу та роботи коаліції, та відповідно створювати документацію про це. Також відомості про склад та діяльність коаліції депутатських фракцій у Верховній Раді України наразі не передбачені серед видів інформації, якою володіє Апарат ВРУ (перелік таких відомостей відповідно до вимог ч. 5-1 ст. 15 Закону № 2939-VI розміщено на офіційному сайті Верховної Ради України у розділі «Доступ до публічної інформації», http://iportal.rada.gov.ua/documents/dostpubinfo/45916.html).

Враховуючи наведені норми права та наявні у справі матеріали суд приходить до висновку, що інформація про персональні списки народних депутатів України, які підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» та/або нині є учасниками названої Коаліції депутатських фракцій, не відповідає таким критеріям публічної як «відображеність та задокументованість», та про відсутність у справі документальних доказів, що свідчать про наявність станом на 08.02.2017 такої інформації в готовому вигляді у володінні (розпорядженні) Голови ВРУ або у підконтрольного йому Апарату ВРУ.

Крім того, суд вважає, що у відповідача відсутній обов?язок з оприлюднення зазначеної інформації, оскільки: по-перше, суд встановив відсутність документальних доказів фіксації відомостей про поіменні списки народних депутатів України, які підписали Угоду про коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна» та/або нині є учасниками названої Коаліції депутатських фракцій на будь-яких носіях, що знаходяться у володінні (розпорядженні) Голови ВРУ та Апарату ВРУ; по-друге, вказана інформація не відноситься до переліку інформації, яка підлягає обов?язковому оприлюдненню відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону № 2939-VI. Віднесення зазначеної інформації до суспільно необхідної належними документальними доказами сторонами не доведено.

Таким чином, посилання позивача у своєму запиті від 17.01.2017 на обов?язок Голови ВРУ оприлюднити інформацію про персональний список народних депутатів України, які є учасниками коаліцію депутатських фракцій «Європейська Україна», в якості публічної суд вважає такими, що не відповідають нормам Закону № 2939-VI.

Стосовно зауважень позивача щодо невиконання відповідачем вимог Закону № 2939-VI в частині не надання позивачу запитуваної в листі від 17.01.20147 інформації суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, в розумінні норми ч. 1 ст. 19 Закону № 2939-VI, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Проаналізувавши текст запиту ОСОБА_4 від 17.01.2017 суд встановив, що такий запит не містить безпосередньо вимоги про надання інформації, а тому підстави стверджувати, що відповідач всупереч ст. 19 Конституції України та приписів норм Закону № 2939-VI порушив право позивача на отримання публічно інформації (а саме не надав позивачу таку інформацію) в даному випадку також відсутні.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи позивача стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов