Справа № 823/13/16
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Київ К/800/11493/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року

у справі № 823/13/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління статистики у Черкаській області

про визнання незаконним і скасування наказу, поновлення на роботі і стягнення коштів, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ГУ статистики у Черкаській області, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ статистики у Черкаській області № 135-к від 07.12.2015 року про звільнення позивача у зв'язку із скороченням чисельності;

- поновити на посаді начальника відділу статистики у Драбівському районі з 07.12.2015 року;

- стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.12.2015 року до дня поновлення на роботі.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1, подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що станом на 07 грудня 2015 року ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу статистики у Драбівському районі Черкаської області.

Наказом ГУ статистики у Черкаській області № 135-к від 07.12.2015 року позивача звільнено із займаної посади, у зв'язку із скороченням чисельності відповідно до п.1. статті 40 КЗпП України.

Підставою для прийняття оспорюваного наказу слугували вимоги статі 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», доручення Міністра економічного розвитку та торгівлі України з метою поступового запровадження процесно-орієнтованого підходу до виробництва статистичної інформації Держстатом України.

У зв'язку з чим, наказом Держстату України від 07 жовтня 2015 року № 284 закрито вісім відокремлених підрозділів ГУ статистики у Черкаській області, у тому числі і відділ статистики у Драбівському районі функції якого були передані Управлінню статистики у Золотоніському районі Черкаської області.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання.

Частинами 1, 2 статті 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при звільненні працівника у зв'язку із реорганізацією підприємства і скороченням чисельності штату, власник або уповноважений ним органом одночасно з попередженням про звільнення пропонує працівнику іншу роботу в разі її наявності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання вимог частини 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України, 07 жовтня 2015 року ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення, що підтверджується її підписом на попередженні про вивільнення. Також, позивачу було запропоновано роботу головного спеціаліста-економіста відділу економічної статистики управління статистики у Золотоніському районі Черкаської області (до якого були передані функції відділу статистики у Драбівському районі) на час перебування ОСОБА_2 у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

З вказаною запропонованою посадою, позивач погодилась, що підтверджується її згодою від 07 жовтня 2015 року.

Однак, 20 жовтня 2015 року позивач відмовилась від запропонованої посади, що підтверджується відповідною письмовою відмовою останньої.

Поряд з цим, як вірно досліджено судами попередніх інстанцій, відповідно до штатного розпису, станом на 07 жовтня 2015 року, в управлінні статистики у Золотоніському районі Черкаської області були вакантні три посади, на одну з яких позивач надала згоду, проте, станом на 20 жовтня 2015 року - на час коли відповідач відмовилась від погодженої раніше нею посади, у вказаній установі були відсутні вакантні посади, оскільки вони були погоджені іншими працівниками, що підлягали скороченню.

Враховуючи приписи статей 42, 49-2 Кодексу законів про працю України та з огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності дій ГУ статистики у Черкаській області.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

М.І. Мойсюк