Справа № 242/823/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Черков В.Г.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року справа №242/823/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області на постанову Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року у справі № 242/823/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області про визнання протиправним рішення, скасування рішення та зобовязання здійснити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.03.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати протиправним рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області № 1402 від 16.02.2017 року та скасувати його; зобов'язати відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах № 207 від 30.01.2017 року зарахувавши на підставі належним чином оформлених записів трудової книжки НОМЕР_1 до загального та спеціального пільгового страхового стажу роботи в умовах зайнятості повний робочий день під землею (в шахті) період роботи на підприємстві ДП «Шахта ім. М. Горького» з 06.11.1987 року по 30.06.1994 року в якості машиніста підземних установок з повним робочим днем в шахті (записи № № 18-21) та стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору (а.с. 2-3).

Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року у справі № 242/823/17 позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області № 1402 від 16.02.2017 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_2 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2. Вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 23-24).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права. Вказує на те, що в мотивувальній частині постанови суду першої інстанції не спростовуються докази, на які посилається відповідач, та з резолютивної частини незрозуміло, в якій частині задоволено позовні вимоги позивача, не враховано вимоги ч. 1 ст. 19 Конституції України.

Звертає увагу суду на те, що трудова книжка не має можливості підтвердити саме пільговий стаж роботи, згідно з вимогами п. 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючи довідки підприємств або організацій. Довідки, надані позивачем, які підтверджують період його роботи з 06.11.1987 року по 30.06.1994 року в якості машиніста підземних установок з повним робочим днем під землею на підприємстві ДП «Шахта ім. М. Горького» перевірити неможливо, оскільки підприємство, яке їх видало, знаходиться на території, непідконтрольній українській владі. Цей факт унеможливлює здійснення перевірки наданих довідок первинними документами.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 30.01.2017 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", п. 2 р. XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Рішенням від 16 лютого 2017 року № 1402 Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області відмовило позивачу в призначенні пенсії за нормами ч. 2 ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", п. 2 р. XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України № 213 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. У вказаному рішенні пенсійним органом зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 06.11.1987 року по 30.06.1994 року на підприємстві ДП «Шахта ім. М. Горького», оскільки підприємство фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території та реєстраційні дії щодо зміни місцезнаходження на підконтрольній українській владі території не здійснювались, а тому перевірити достовірність наданої довідки не має можливості (а.с. 5-6).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області щодо прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії від 16 лютого 2017 року.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

При наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок за кожний повний рік цих робіт пенсійний вік, встановлений статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", знижується на 1 рік (ч. 2 ст. 14 Закону).

Пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 ( 637-93-п ).

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як зазначалося вище, пенсійний орган своїм рішенням відмовив позивачу у зарахуванні до пільгового стажу період його роботи з 06.11.1987 року по 30.06.1994 року на підприємстві ДП «Шахта ім. М.Горького».

З трудової книжки НОМЕР_3 вбачається, що позивач в період з 06.11.1987 року по 30.06.1994 року працював учнем машиніста, а з 16.01.1988 року машиністом підземним підземних установок з повним робочим днем у шахті (а.с. 7-8).

Записи про спірний період роботи здійснений у 1987-1994 роках, засвідчені відповідною печаткою підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Колегія суддів зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день в шахті.

Отже, в даному випадку колегія суддів зазначає, що факт роботи позивача у період з 06.11.1987 року по 30.06.1994 року підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства та в період, коли на території їх розміщення діяли органи державної влади, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу апелянта на те, що його сумнів щодо можливості призначення пенсії тільки за записами у трудовій книжці не ґрунтується на будь-якому нормативному акті, оскільки Закони № 1058, 1788 неконституційними не визнавались, навіть у підзаконних нормативних актах не визначено про те, що трудова книжка «не містить відомостей про «спеціальний стаж» роботи».

Матеріалами справи також підтверджено, що позивач разом з заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 ст. 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення" надав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 28.11.2014 року № 371, яка підтверджує, що позивач у період з 06.11.87 року по 16.01.88 року працював учнем машиніста підземних установок підземним, з 16.01.88 по 30.06.94 року - машиністом підземним підземних установок та звільнений 30.06.94 року; довідку від 28.11.2014 року № 374 про підземні виходи позивача з 06.11.87 року по 30.06.94 року; наказ № 191 від 27.03.95 року «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці для підтвердження права на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1 та № 2» та Протокол атестації робочих місць, згідно яких професія машиніст підземних установок включена до Списку № 1, зайнятість на якій дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Стосовно твердження апелянта, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки підприємством, яке знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, які не можуть бути враховані для перерахунку пенсії, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України не є дійсними, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких умов колегія суддів вважає рішення пенсійного органу таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню. З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме: визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області № 1402 від 16.02.2017 року; зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_2 на підставі записів трудової книжки НОМЕР_2.

Щодо доводів апелянта стосовно нерозуміння резолютивної частини постанови суду, колегія судів зазначає, що відповідно до ч. 1 статті 170 КАС України відповідач може звернутися до суду першої інстанції за роз'ясненням рішення.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Жодного доказу на підтвердження законності своїх дій відповідач не надав.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Селидове Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Селидівського міського суду Донецької області від 20 березня 2017 року у справі № 242/823/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко