Справа № 804/581/17
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 р. Справа № 804/581/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
секретаря судового засідання Вербного Д.С.,
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Словянський базар» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання недійсною індивідуальної податкової консультації від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20, зобов'язання вчинити дії,-
18 червня 2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Словянський базар» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання недійсною податкової консультації від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20 та зобовязання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надати нову податкову консультацію.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 10.04.2015 ТОВ «Словянський базар» звернулося до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з письмовою вимогою про надання роз'яснень щодо можливості використання підприємством при здійсненні розрахунків з орендарями за надане в оренду власне нерухоме майно прибуткових касових ордерів без застосування реєстратора розрахункових операцій. Відповідно до наданої відповідачем податкової консультації від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20 підприємство, яке здійснює господарську діяльність по наданню в оренду власних приміщень згідно вимог податкового законодавства повинно проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій. Позивач вважає, що його господарська діяльність не підпадає під дію Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки ТОВ «Слов'янський базар» не є підприємством, що здійснює діяльність у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, оскільки вказаний Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Позивачем вказано, що основним видом його економічної діяльності є здійснення господарських операцій з надання в оренду торгових місць в приміщеннях Торгово-виставочного комплексу «Слов'янський», який належить Товариству на праві власності. На думку позивача, ані Податковий кодекс України, ані підзаконні акти, що регулюють ведення касових операцій у національній валюті, не визначають в якості надання послуг діяльність господарюючих суб'єктів з надання в оренду (оперативний лізинг) власного нерухомого майна.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 у справі №804/7686/15 адміністративний позов задоволено частково, скасовано податкову консультацію Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20, надану Товариству з обмеженою відповідальністю «Словянський базар», у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.10.2015 у справі №804/7686/15, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2015 залишено без змін.
Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 14.12.2016 зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що оренда в цілях оподаткування не є послугою, а тому при здійсненні такого виду господарських операцій суб'єкти господарювання не повинні застосовувати РРО. Роблячи такі висновки, попередні судові інстанції послались на положення Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Разом з тим, колегія суддів вважає висновки попередніх судових інстанцій передчасними, з огляду на таке.
Позивач та суди попередніх інстанцій вважали, що надання в оренду (найм) нерухомого майна не є послугою в розумінні положень чинного законодавства.
Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265) не містить визначення понять «надання послуг». Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою те, що при вирішенні спору застосуванню підлягають не норми цивільного законодавства, а саме норми податкового законодавства, які є спеціальними для даних правовідносин.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України) .
Згідно з пунктом 5.2 статі 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
Разом з тим, наведеному правовому регулюванню попередні судові інстанції оцінки не надали та не перевірили чи є здавання майна в оренду, з урахуванням норм саме податкового законодавства, послугою.
Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.01.2017 року справу прийнято до провадження, присвоєно їй номер № 804/581/17 та призначено до судового розгляду на 08.02.2017 року на 10:30. Останнє судове засідання відбулося 10.03.2017.
Відповідачем надано письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначено про безпідставність заявлених позовних вимог. Відповідач зазначив, що наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 № 457 затверджено Національний класифікатор України, зокрема державний класифікатор продукції та послуг. Секція L державного класифікатора продукції та послуг має назву «Послуги, пов'язані з нерухомістю». Пункт 68.20 секції L має назву «Послуги щодо оренди й експлуатування власної чи взятої у лізинг нерухомості». На думку відповідача, передача в оренду нерухомості є операцією з надання (постачання) послуг, а тому дія Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» також поширюється на діяльність ТОВ «Слов'янський базар».
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 10.04.2015 позивач звернувся до відповідача з листом за вих. №70 від 10.04.2015, в якому просив надати податкову консультацію та повідомити чи розповсюджуються норми закону про РРО на суб'єктів підприємницької діяльності - власників нерухомого майна, які здійснюють господарську діяльність за КВЕД 70.20.0 «Здавання в оренду власного нерухомого майна» та проводять розрахунки з орендарями через касу підприємства обов'язковим оформленням ПКО; чи можна такі розрахунки проводити без РРО.
За наслідками розгляду зазначеного листа ТОВ «Слов'янський базар», Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області надана податкова консультація від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20, в якій контролюючим органом роз'яснено, що підприємство, яке здійснює господарську діяльність по здаванню в оренду власних приміщень, згідно вимог податкового законодавства повинно проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.
Такий висновок зроблений відповідачем з посиланням на ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265) та пп.14.1.185 п.14.1 ст.14 ПК України.
На підставі наведених норм права відповідачем зазначено, що надання послуг оренди не підпадає під дію ст. 9 Закону №265 та провадження такої діяльності передбачає застосування РРО для оприбуткування готівки, отриманої від провадження такої діяльності. Відповідно до вимог пп. 14.1.185 п.14.1 ст.14 ПК України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження діяльності.
З урахуванням приписів наведених норм податкового законодавства відповідачем зроблено висновок, що оренда в цілях оподаткування є послугою, тому що вона не підпадає під визначення постачання товарів, яке наведено у пп.14.1.191 ПК України.
Позивач не погоджується із позицією податкового органу, висловленою в індивідуальній податковій консультації від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20, що стало підставою для звернення до суду з означеним позовом.
Надаючи правову оцінку змісту оскарженої податкової консультації від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20, суд враховує таке.
Судом встановлено, що ТОВ «Слов'янський базар» є субєктом господарювання, який має у власності нерухоме майно та здійснює господарську діяльність, яка полягає в наданні в оренду вказаного нерухомого майна.
Основним видом діяльності позивача за КВЕД є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (код КВЕД 68.20). Разом з тим, як вказав позивач, плата за надання в оренду приміщень від орендарів ним отримується готівкою шляхом внесення в касу підприємства з обов'язковим оформленням прибуткових касових ордерів.
Згідно з редакцією пункту 1 статті 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265), що була чинною до 31 грудня 2014 року, реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва та наданні послуг підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою (за наявності) у встановленому порядку.
Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року, до вказаної норми внесено зміни. Так, згідно із наведеною статтею реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних і завірених печаткою у встановленому порядку.
Тобто з 1 січня 2015 року вказана норма визначає, що РРО не застосовується в разі здійснення торгівлі продукцією власного виробництва, і саме з цього часу при проведенні розрахунків за надані послуги потрібно застосовувати РРО з оформленням відповідних документів.
Стосовно доводів позивача про те, що надання в оренду (найм) нерухомого майна не є послугою в розумінні положень чинного законодавства, суд зазначає, що Закон №265 не містить визначення понять «надання послуг».
Згідно з положеннями статті 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ (майно), яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Предметом договору найму можуть бути майнові права.
Відповідно до статті 901 ЦК України предметом послуги є не річ (майно), а дія, діяльність, пов'язана з нею, котрі споживаються під час надання.
Таким чином, виходячи із наведених норм цивільного законодавства, найм (оренда) не є послугою.
Також суд зауважує, що при вирішенні даного спору застосуванню підлягають не норми цивільного законодавства, а саме норми податкового законодавства, які є спеціальними для даних правовідносин. Так відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України.
Згідно з пунктом 5.2 статі 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
Податкове законодавство не містить такої різноманітності форм правовідносин, як цивільне.
За положеннями ПК України, будь-яка операція платника податків може бути або поставкою товарів, або поставкою послуг.
На користь наведеного висновку вказують положення підпунктів 4.1.185 та 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
Згідно із наведеними нормами:
- постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
- постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
Виконання робіт, виходячи з положень підпункту 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 ПК України прирівнюється до надання послуг.
Так, згідно із наведеною нормою, продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об'єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг). Продаж результатів робіт (послуг) включає, зокрема, надання права на користування товарами за договорами оперативного лізингу (оренди), продажу, передачі права відповідно до авторських або ліцензійних договорів, а також інші способи передачі об'єктів авторського права, патентів, знаків для товарів і послуг, інших об'єктів права інтелектуальної, у тому числі промислової власності.
Наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 №457 затверджено Національний класифікатор України, зокрема, державний класифікатор продукції та послуг. Секція L державного класифікатора продукції та послуг має назву «Послуги, пов'язані з нерухомістю». Пункт 68.20 секції L має назву «Послуги щодо оренди й експлуатування власної чи взятої у лізинг нерухомості».
Проаналізувавши наведені положення податкового законодавства, яке є пріоритетним для застосування до вказаних правовідносин, суд доходить висновку, що в розумінні положень Податкового кодексу України діяльність з надання в оренду нерухомого майна є саме послугою, відтак, зазначена діяльність також підлягає врегулюванню нормами Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
За таких обставин, у суду відсутні підстави для визнання недійсною податкової консультації від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20 та зобовязання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надати нову податкову консультацію, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.
Згідно статті 94 КАС України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова або службова особа).
Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Словянський базар» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання недійсною податкової консультації від 15.05.2015 №5115/10/04-36-2205-20 та зобовязання Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надати нову податкову консультацію відмовити повністю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 березня 2017 року.

Суддя ОСОБА_3