Справа № 821/1948/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/1948/16

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві (далі Шевченківський РВ ДВС м. Київ), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 18 листопада 2016 року за виконавчим провадженням №52009268 про накладення штрафу за невиконання без поважних причин, у встановлений виконавцем строк, рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Фонд зазначив, що він не є стороною виконавчого провадження, оскільки не є боржником.

Позаяк відсутня його вина у несвоєчасному виконанні рішення суду, немає підстав для накладення на нього штрафних санкцій.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року позов задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві від 18 листопада 2016 року про накладення штрафу на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 5100 грн.

Старший державний виконавець Шевченківського РВ ДВС м. Київ ОСОБА_2, оскаржуючи рішення суду, в апеляційній скарзі зазначив, про його незаконність та необґрунтованість, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на те, що судом не в повній мірі з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи.

У звязку з неявкою до судового засідання суду апеляційної інстанції осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених, справа розглянута в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року (справа № 821/77/16) було зобовязано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКБ Капітал» ОСОБА_3 включити ОСОБА_4 у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «АКБ «Капітал» за рахунок Фонду та надати до Фонду додаткову інформацію стосовно цього вкладника (а.с.9-13).

15 липня 2016 року Херсонським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист, де боржником зазначений Фонд (а.с.15).

На підставі заяви ОСОБА_4 від 22 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 25 серпня 2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Херсонського окружного адміністративного суду від 15 липня 2016 року № 821/77/16 та боржнику Фонду надано строк для самостійного виконання рішення (а.с.14).

Отримавши дану постанову, Фонд 05 вересня 2016 року переадресував її за належністю уповноваженій особі Фонду на ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» ОСОБА_3

06 вересня 2016 року Фонд звернувся до старшого державного виконавця з листом, в якому вказав на те, що у виконавчому листі № 821/77/16 від 15 липня 2016 року та у постанові про відкриття виконавчого провадження від 25 серпня 2016 року допущена описка щодо найменування боржника та просив, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій, відкласти виконавчі дії. Даний лист був отриманий виконавцем у той же день.

18 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва ОСОБА_1 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 винесено постанову про накладення на Фонд штрафу за невиконання без поважних причин, у встановлений виконавцем строк судового рішення у розмірі 5100 грн., яку отримано позивачем 24 листопада 2016 року.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2016 року за заявою Фонду виправлено помилку у виконавчому листі від 15 липня 2016 року щодо боржника та зазначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «АКБ «Капітал» ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги та, відповідно, скасовуючи спірну постанову від 18 листопада 2016 року про накладення штрафу, суд першої інстанції звернув увагу на ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (був чинним на час виникнення спірних правовідносин), яка зобов'язує державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом, а також зобовязує розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

На думку суду першої інстанції, враховуючи, що Фонд своєчасно повідомив державного виконавця про неможливість виконання рішення суду з причин допущення судової помилки, державний виконавець повинен був утриматися від застосування санкцій щодо неналежного боржника.

Вказана правова позиція суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини, які виникли в даній справі регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі Закон № 606). Даний Закон був чинний на момент прийняття спірної постанови про накладення штрафу.

Згідно зі статтею 1 Закону № 606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення, здійснюється відповідно до статті 75 Закону № 606.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 Закону № 606.

За змістом частини 1 статті 89 вказаного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника у відповідному розмірі, передбаченому в цій же статті.

Отже, законодавець передбачив негативні наслідки (штрафні санкції) за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення, за умови його невиконання без поважних причин.

Як слідує з матеріалів справи, відсутня вина Фонду у невиконанні рішення суду, оскільки відбулася судова помилка при визначенні у виконавчому листі боржника.

Звертаючись до доводу апелянта про те, що він діяв відповідно до чинного законодавства, а тому немає підстав вважати, що прийняте ним рішення є протиправним, не може бути прийнятий до уваги, оскільки не заснований на фактичних обставинах справи.

Так, державний виконавець своєчасно, належним чином був повідомлений про існування обставин, які перешкоджають належному виконанню рішення суду та про відкладення з цього приводу виконавчих дій.

Водночас, у порушення ст. 35 Закону № 606, яка встановлює, що за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів, відповідач не здійснив відповідної дії, незважаючи на відповідну заяву божника.

У доповненнях до апеляції від 01 березня 2017 року державний виконавець звертає увагу суду на те, що позивачем пропущений строк для оскарження його рішення, оскільки вимоги щодо його скасування були подані на 13-й день з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав.

Колегія суддів з цього приводу бажає зазначити, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Як свідчать матеріали справи, останній день на оскарження постанови суду у сторін закінчився 30 січня 2017 року, а доповнення до апеляції надійшли з пропущенням 10-денного строку.

Водночас, колегія суддів, аналізуючи дане питання, встановила, що для позивача останнім днем оскарження спірної постанови було 05 грудня 2016 року, а позов до суду був надісланий 07 грудня 2016 року, тобто із запізненням на два дні.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин ст. 100 КАС України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Принцип верховенства права зобовязує суд, зокрема, надавати закону тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет людини при вирішенні справи.

У пункті 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

Таким чином, законність як вимогу до судового рішення необхідно трактувати не суто формально як дотримання вимог закону, а у ширшому значенні у світлі вимог верховенства права.

Один із елементів верховенства права втілено у статті 3 Конституції України: «Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Аналогічні положення закріплені в ст. 8 КАС України.

Отже, вирішення питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду при формальному дотриманні законодавства призвело б до порушення його права на захист від судової помилки.

Оскільки усі обставини, що входять до предмета доказування у справі, встановлені судом першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження наявних у справі доказів, які відповідають ознакам належності та допустимості, цим обставинам надана правильна юридична оцінка, то підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 13 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова