Справа № 813/3482/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року м. Київ К/800/21872/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Донця О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Головного управління Держземагентства у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держземагентства у Львівській області про визнання протиправною відмову і зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держземагенства у Львівській області про визнання протиправною відмови відповідача у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради та зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради.

В обґрунтування позову позивач вказала, що оформлена листом від 22.04.2014 №31-13-0,5-3741/2-14 відмова відповідача у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради є безпідставною, оскільки відсутні підстави відмови, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України. Окрім того, позивач, як педагогічний працівник, яка працює у сільській місцевості, має право на безоплатне одержання у власність земельної ділянки в межах земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства із земель сільськогосподарського підприємства, що приватизується або земель запасу чи резервного фонду, у відповідності до статті 57 Закону України «Про освіту».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року позов задоволено повністю: визнано протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Львівській області від 22.04.2014 року за № 31-13-0.5-3741/2-14 у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради та зобов'язано Головне управління Держземагенства у Львівській області надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 липня 2014 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного управління Держземагенства у Львівській області від 22.04.2014 року за № 31-13-0.5-3741/2-14 у наданні ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради; зобов'язано Головне управління Держземагенства у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 лютого 2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовано, провадження у справі закрито з мотиві непідсудності даного спору адміністративним судам.

Постановою Верховного суду України від 13 липня 2016 року ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02 лютого 2016 року скасовано, постановлено справу передано на розгляд до Вищого адміністративного суду України.

У поданій касаційній скарзі Головне управління Держземагентства у Львівській області з посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.03.2014 ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держземагенства у Львівській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради.

Головне управління Держземагенства у Львівській області листом від 22.04.2014 № 31-13-0.5-3741/2-14 відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га із земель державної власності на території Лішнянської сільської ради.

Відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідач зазначив, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, перебуває в масиві земель резервного фонду, який передбачений на перспективу для розвитку індивідуальної житлової забудови.

Вважаючи зазначену відмову відповідача незаконною, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку підстав для відмови у наданні позивачу, як педагогічному працівнику, що працює у сільській місцевості, дозволу на розробку проекту землеустрою на спірну земельну ділянку у відповідача не було.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції щодо незаконності відмови відповідача, оформленої листом від 22.04.2014 № 31-13-0.5-3741/2-14, проте зазначив, що до компетенції суду не віднесено право підміняти органи державної влади, а тому у спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 24.03.2014.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне

Підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності визначені статтею 116 Земельного кодексу України, відповідно до частини першої якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 Земельного кодексу України, у відповідності до частини 6 якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства убачається, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, а саме:

невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що єдиною підставою для відмови ОСОБА_2 відповідачем зазначено: «земельна ділянка знаходиться в масиві, який відноситься до земель резервного фонду та передбачений на перспективу для розвитку індивідуальної житлової забудови».

Поряд з цим під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій судами не встановлено обставин, з якими норми статті 118 Земельного кодексу України пов'язують настання обставин для відмови заявнику у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Не вбачається зазначених обставин і з касаційної скарги відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо протиправності відмови відповідача, оформленої листом від 22.04.2014 № 31-13-0.5-3741/2-14.

Також колегія суддів вказує на обґрунтованість твердження суду апеляційної інстанції про той факт, що до компетенції суду не віднесено право підміняти органи державної влади, а тому у спірних правовідносинах належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов'язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 24.03.2014.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанцій надана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у спірних правовідносинах вимоги позивача стосуються перевірки правомірності відмови відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. З обставин справи, встановлених судами, не вбачається, що земельну ділянку, стосовно якої виник спір, було передано іншій особі, з якою у позивача виник спір, або що при вирішенні цієї справи порушуються права третіх осіб.

Таким чином, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для особистого селянського господарства, відповідач здійснював владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 13 липня 2016 року за результатом перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 02 лютого 2016 року про закриття провадження у даній справі з мотивів не підсудності спору адміністративним судам.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: