Справа № 813/835/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2017 року справа № 813/835/17

13 год 28 хв зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю спільне українсько-австрійське підприємство Галінвест до державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю спільне українсько-австрійське підприємство Галінвест звернулося до суду з позовом до державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м. Львові Львівської області ОСОБА_2, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення №РВ-016 від 02.11.2016 державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_2 про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру;

- зобовязати державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_2 провести державну реєстрацію земельної ділянки шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і присвоєння кадастрового номера земельній ділянці за адресою вул.Князя Осломисла, м.Львів площею 0,6600га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовив позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у звязку з невідповідністю поданих документів вимогам, оскільки надано копію державного акта на постійне користування землею, книга реєстрації якого у відділі Держгеокадастру у м.Львові відсутня, а також площа земельної ділянки не відповідає площі земельної ділянки, вказаної в електронному документі. Позивач вважає таку відмову протиправною, у звязку з тим, що через відсутність бланків Державних актів на землю, форма яких затверджена постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 №2201-ХІІ, державний акт виданий йому уповноваженим органом у формі, дійсній на той час. Крім цього, позивач вважає, що в оскарженому рішенні не зазначено в чому конкретно полягає невідповідність технічної документації даним Державного земельного кадастру щодо геодезичної та картографічної основ, даних індексних кадастрових карт (планів), відомостей про інші обєкти Державного кадастру, їх кількісних, якісних характеристик та відомостей про значення оцінки земельної ділянки, змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даних документації із землеустрою або оцінки земель.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач подав державний акт на право постійного користування землею, форма якого не відповідала діючому станом на 1993 рік законодавству. Також відповідач посилається на те, що площа угідь 0,6599 га не відповідає площі земельної ділянки, вказаної в електронному документі 0,6600 га.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити в повністю.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, наведених у письмовому запереченні. Просила суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Виконавчий комітет Львівської міської ради народних депутатів 07.02.1990 видав розпорядження №49 "Про створення комісії по вибору земельної ділянки для розміщення міжнародного готе льного комплексу на пл. 300-річчя Возз'єднання" (тепер - пл. Князя Осмомисла).

Виконавчий комітет Львівської міської ради народних де путатів 22.03.1990 прийняв рішення № 133 "Про надання дозволу спільному українсько-австрійському підприємству "Галінвест" на проектування і будівництво готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз'єднання", пунктом 1 якого дозволив спільному українсько-австрійському підприємству "Галінвест" проектування і будівництво готельного комплексу на пл. 300-річчя Возз'єднання.

У 1993 році позивач отримав Державний акт на право користування землею серії В №039434, яким передано в постійне користування земельну ділянку площею 0.6600 га по вул. 300-річчя Возз'єд нання у м. Львові (тепер - пл. Князя Осмомисла), який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 9.

Позивач 25.08.2016 скерував у відділ Держгеокадастру у м. Львові Львівської області заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з відповідними додатками, а саме: технічну документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: м. Львів, пл. Князя Осмомисла площею 0.6600 га. Відповідач рішенням від 09.09.2016 № РВ-016 відмовив позивачу у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з підстав: невідповідності поданих документів вимогам, встановлених Законом України "Про державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: відповідно до п. 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, державна реєстрація земель них ділянок здійснюється за заявою: 1) особи, якій за рішенням органу виконавчої вла ди, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності. Невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: - ХСО Схема. Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Помилка геометрії угідь. Загальна обчислена площа угідь (0.6599 га) не збігається з площею земельної ділянки, вказаної в електронному документі. Помилка наявності електронного блоку. У інформаційному блоці електронного документу про державний акт не зазначено номер та дату реєстрації.

Відповідач 09.09.2016 склав протокол № ПП-016 проведення перевірки електронного документа в розділі якого про відповідність даних електронного документа зазначено, що такий не відповідає: наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічним основам, да ним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об'єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки; встановленим до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа; даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Позивач 25.10.2016 повторно звернувся до відповідача із заявою про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з відповідними додатками, а саме: технічною докуме нтацією із землеустрою і електронним документом, із зазначенням про внесення відповідних виправлень до електронного документу і технічної документації з врахуванням зауважень відповідача, вказаних у рішенні та протоколі проведення перевірки від 09.09.2016.

Відповідач прийняв рішення від 02.11.2016 №РВ-016, яким відмовлено позивачу у внесенні ві домостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з таких підстав: невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: відповідно до Земельного кодексу України від 18.12.1990 №561-ХІІ форми державних актів затверджу ються Верховною радою України (стаття 23). Постановою Верховної ради від 13.03.1992 №2201-XII встановлено форму державного акта на постійне користування землею, а у технічній документації надано копію державного акта на право користування землею, книга реєстрації якого у відділі Держгеокадастру у м. Львові відсутня, згідно з даними державного земельного кадастру вказана ділянка відноситься до фактичного користування Галичінвесту без належно оформ лених документів на земельну ділянку (відповідно до рішення виконкому Львівської міської ра ди №51 від 06.02.1998); невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме: ХСО Схема. Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Помилка геометрії угідь. Загальна обчислена площа угідь (0.6599 га) не відповідає площі земельної ділянки, вказаної в електронному документі (0.6600 га). Помилка наявності інформаційного бло ку. У інформаційному блоці електронного документу про державний акт не зазначено номер та дату реєстрації.

Відповідач склав протокол від 02.11.2016 № ПП-2016 проведення перевірки електронного документа в розділі якого про відповідність даних електронного документа зазначено, що він не відповідає: наявним даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічним основам, да ним індексних кадастрових карт (планів), відомостям про інші об'єкти Державного земельного кадастру, їх кількісним, якісним характеристикам та відомостям про значення оцінки земельної ділянки; встановленим до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа; даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з наступного.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею" від 13.03.1992 №2201-ХІІ, що діяла на момент видачі позивачу державного акта на право постійного користування затверджено форми державних актів, зокрема, на право постійного користування землею. Згідно з вказаною Постановою Кабінет Міністрів України зобовязано організувати виготовлення в необхідній кількості бланків зазначених державних актів та забезпечення ними місцевих Рад народних депутатів.

Пунктом 3.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 №28 передбачено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на зем лю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищ ною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. Згідно з п.3.4 вказаної Інструкції Книги записів (реєстрації") державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) ведуться виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (міст обласного підпорядкування), відділами земельних ресурсів районних державних адміністрацій, управліннями земельних ресурсів Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Пунктами 4.1, 4.2 вказаної Інструкції передбачено, що власники землі і землекористувачі зберігають видані їм державні акти і договори на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) як документи постійного зберігання. Другі примірники державних актів і договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), а також книги їх реєстрації зберігаються у вогнетривких шафах у тих органах, що здійснювали їх видачу і реєстрацію.

Відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ді лянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. У разі встанов лення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв'язку з не можливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно з ст. 107 Земельного кодексу України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використан ням земельної ділянки.

Статтею 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного када стру: на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 Земельного кодексу України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактич ним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

В пункті 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону вказано, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими неза лежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на під ставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок.

При цьому, згідно з п. 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону документи, якими посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності Законом, є дійсними.

Як передбачено п.115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без прове дення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлен ня) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земель них ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєст рації земельної ділянки.

Суд дослідив державний акт на право постійного користування землею серії Б №039434 від 1993 року, виданий позивачу виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів. Згідно з вказаним актом за позивачем закріплюється безстрокове користування 0,66 га землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для будівництва готельного комплексу. Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за №9.

В ході судового розгляду справи відповідач не надав доказів скасування вказаного акта в адміністративному чи в судовому порядку, а також доказів його фальсифікації чи підробки, тому такий акт є чинним та з нього виникають відповідні права та обовязки. З огляду на це, заперечення відповідача про те, що такий акт нібито не відповідає вимогам, які ставляться до таких актів, є безпідставними.

Суд також звертає увагу на те, що відсутність книги реєстрації державного акта у відділі Держгеокадастру у м.Львові не може позбавляти позивача права на внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, оскільки обовязок по збереженню відповідної книги покладено на відповідача.

Суд також дослідив технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (місцевості) позивача, виконану КП «Картограф» від 2016 року, розроблену на земельну ділянку площею саме 0,6600 га.

Суд зазначає, що з аналізу протоколу №ПП-016 від 02.11.2016 проведення електронного документа та з оскарженого рішення не вбачається в чому існує невідповідність технічної документації даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним індексних кадастрових карт (планів), відомостей про інші об'єкти Державного земельного кадастру, їх кількісних, якісних характеристик та відомостей про значення оцінки земельної ділянки), встановленим вимогам до змісту, структури і технічних характеристик електронного документа, даним документації із землеустрою або оцінки земель.

Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про Державний земельний кадастр» дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому законом.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що рішення державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_2 №РВ-016 від 02.11.2016 про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача провести державну реєстрацію земельної ділянки шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру згідно з Технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і присвоєння кадастрового номера земельній ділянці за адресою вул.Князя Осломисла, м.Львів площею 0,6600га., суд зазначає таке.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюється відповідними державними кадастровими реєстраторами.

Згідно з п.8 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держгеокадастру належать, зокрема, внесення до Державного земельного кадастру або надання відмови у внесенні відомостей (змін до них) про: землі та земельні ділянки (їх частини), розташовані в межах районів у мм.Києві та Севастополі, а також міст, селищ, сіл, розташованих у їх межах; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації. Як передбачено в п.67 вказаного Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється вик лючно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та вказаного Порядку.

З наведених нормативних положень випливає, що прийняття рішення про проведення державної реєстрації земельної ділянки шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру є компетенцією відповідача.

Суд встановив протиправність рішення відповідача про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру. Проте, суд не вправі зобов'язати відповідача провести державну реєстрацію земельної ділянки шляхом внесення відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки вирішення вказаного питання належить до виключної компетенції відповідача, а тому, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до виключної компетенції такого суб'єкта владних повноважень. Тому, в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до вказаного Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зважаючи на встановлену судом протиправність рішення відповідача про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру, суд вважає необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача у цій справі вийти за межі позовних вимог та зобовязати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.10.2016 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову позивачу у внесенні відомостей (змін) до Державного земельного кадастру та зобовязання відповідача розглянути заяву позивача про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади і їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та обєктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1600 грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_2 №РВ-016 від 02.11.2016 про відмову товариству з обмеженою відповідальністю спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Зобовязати державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_2 повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» від 25.10.2016 про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з державного кадастрового реєстратора відділу Держгеокадастру у м.Львові Львівської області ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю спільне українсько-австрійське підприємство «Галінвест» судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик