Справа № 200/14924/16-а(2-а/200/579/16)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 травня 2017 рокусправа № 200/14924/16-а(2-а/200/579/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі про визнання дій протиправними, визнання права на отримання пенсії, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_1 такою, що має право на отримання пенсії за трудовим стажем як фізична особа-підприємець за час здійснення індивідуальної підприємницької діяльності в період з 26 березня 1993 року по 08 лютого 1996 року.

Визнано протиправною відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську в зарахуванні ОСОБА_1 до трудового стажу час здійснення нею індивідуальної підприємницької діяльності в період з 26 березня 1993 року по 08 лютого 1996 року.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що позивач має право на отримання пенсії за трудовим стажем як фізична особа - підприємець за час здійснення індивідуальної підприємницької діяльності в період з 26 березня 1993 року по 08 лютого 1996 року, що підтверджується ОСОБА_2 про внесення страхових внесків №233 від 10.06.1996 року.

Відповідач з таким судовим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права і з неповним зясуванням обставин. Посилається на те, що підтвердити інформацію про сплату страхових внесків позивачем у спірний період неможливо, оскільки відсутні первинні документи по ОСОБА_1, а надану довідку №233 від 10.06.1996 року слід вважати недійсною.

ОСОБА_1 подала заперечення на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року - без змін. Посилається на те, що довідка №233 Павлоградського міського відділу Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків До Пенсійного фонду України була видана їй в 1996 році. На момент існування зазначених правовідносин з Пенсійним фондом, зокрема порядок надання зазначених довідок за формою №3 особам, що здійснюють індивідуальну підприємницьку діяльність, регламентувалось Постановою Правління пенсійного фонду України №5-5 від 10.06.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів». Відповідно до п.22 зазначеної інструкції така довідка про сплату внесків надається у разі припинення підприємницької діяльності або зміни місця проживання громадянина-підприємця органом Пенсійного фонду України. Згідно п.678 «Переліку типових документів, що створюється під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документі» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012 року №578/5відомості про застраховану особу, що підлягає загальнообовязковому державному соціальному страхуванню зберігаються 75 років.

У судовому засіданні позивач проти доводів апеляційної скарги заперечила та надала пояснення аналогічні викладеним в запереченнях на апеляційну скаргу.

Представник відповідача (ОСОБА_3В.) підтримала вимоги апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін , колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком з 01.12.2015 року у розмірі 1076,26 грн., її страховий стаж складає 27 років 5 місяців та 15 днів. При оформлені пенсії ОСОБА_1 до реєстраційної справи про призначення пенсії надавалась, зокрема, офіційна довідка Павлоградського міського відділу Дніпропетровського обласного управління Пенсійного фонду України №233 від 10.06.1996 року «Про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України» за період 26 березня 1993 року до 08 лютого 1996 року. Також, надавався оригінал довідки Виконавчого комітету Павлоградської міської ради №2382-]6 від 12.08.2015 року щодо підтвердження реєстрації індивідуальної підприємницької діяльності в вищезазначений період. Однак при здійсненні розрахунку страхового (трудового) стажу відмовлено в зарахуванні для призначення пенсії та розрахунку трудового стажу, час здійснення індивідуальної підприємницької діяльності в період з 26 березня 1993 року до 08 лютого 1996 року, та відповідно, не зараховано до трудового стажу 2 роки 11 місяців.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, який затверджений управлінням Пенсійного фонду України від 27 листопада 2005 року № 22-1та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за 1566/11846, норми Постанови Правління пенсійного фонду України №5-5 від 10.06.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів», Постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно до вимог ст. 18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» джерелами формування Державного реєстру центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову політику та Пенсійного фонду, зокрема державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, платників єдиного внеску - застрахованих осіб, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок єдиного внеску.

При цьому статтею 19 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» реєстр страхувальників - це банк відомостей, створений для ведення обліку платників єдиного внеску-страхувальників, який формує та веде центральний орган виконавчої влади. Користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів, Пенсійний фонд та фонди загальнообовязкового державного соціального страхування.

Слід зазначити, що відповідно Постанови Кабінету міністрів України №637 від 12 серпня 1993 р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки для підтвердження трудового стажу приймаються дані з реєстру зарахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, відповідної довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, матеріалами справи підтверджено, що управлінням Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області надана відповідь позивачу (лист №16365/05/19 від 26.12.2015 року), що станом на 25.12.2015 року ОСОБА_1 згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як фізична особа-підприємець не зареєстрована та в управлінні Пенсійного фонду України в м. Павлограді та Павлоградському районі Дніпропетровської області на обліку не перебуває. В звязку з відсутністю первинних документів по ОСОБА_1І надати довідку про сплату страхових внесків за період 26.03.1993 по 08.02.1996 рр. не має можливості. Надану довідку №233 від 10.06. 1996 року вважати недійсною. Оскільки підтвердити інформацію про сплату страхових внесків за періоди здійснення підприємницької діяльності Позивача не має можливості, підстави для зарахування періоду роботи з 26 березня 1993 року до 08 лютого 1996 року до страхового стажу, відсутні.

При цьому, час здійснення індивідуальної підприємницької діяльності позивача в період з 26 березня 1993 року по 08 лютого 1996 року - не зараховано до трудового стажу, що складає 2 роки 11 місяців.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що функціональний обовязок щодо накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування покладається не на страхувальника, а на субєктів формування Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування та субєктів формування реєстру страхувальників.

Так, відповідно до Указу Президента України від 06.04.2011 року № 384/2011 «Про затвердження Положення «Про Пенсійний фонд України» (зі змінами, внесеними Указом Президента №141/2013 від 18.03.2013 року) Пенсійний фонд України уповноважений та зобовязаний вести реєстр щодо страхувальників. Пенсійний фонд України під час виконання покладених на нього завдань взаємодіє та має право одержувати в установленому законодавством порядку безоплатно від міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, всеукраїнських обєднань профспілок, всеукраїнських обєднань роботодавців для виконання покладених завдань інформацію, документи і матеріали, зокрема, від органів статистики статистичні дані.

В силу Постанови КМУ № 637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (із змінами, внесеними Постановою КМУ №1028 від 09.12.2015 року), за відсутності трудової книжки для підтвердження трудового стажу приймаються дані з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, дані відповідної довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що саме ОСОБА_2 Пенсійного фонду України про внесення страхових внесків (до 01.07.2000 року) - є підтвердженням факту здійснення фізичною особою підприємницької діяльності.

Також, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно не погодився з не зарахуванням до трудового стажу позивача періоду роботи з 26 березня 1993 року до 08 лютого 1996 року як фізичної особи-підприємця, оскільки визнання відповідачем ОСОБА_2 №233 від 10.06.1996 року про внесення страхових внесків такою, що не відповідає встановленій формі не є правомірним; також не є правомірним встановлення відповідачем строку давності такої довідки.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 №233 від 10.06.1996 року про внесення страхових внесків була видана позивачу в 1996 році. При цьому, на момент існування зазначених правовідносин з Пенсійним фондом, зокрема, надання зазначених довідок за формою №3 особам, що здійснюють індивідуальну підприємницьку діяльність, було регламентовано Постановою Правління пенсійного фонду України №5-5 від 10.06.1994 року «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів». Відповідно до п. 22 зазначеної Інструкції така ОСОБА_2 про сплату внесків надається тільки у разі припинення підприємницької діяльності або зміни місця проживання громадянина-підприємця органом Пенсійного фонду України.

Крім того, не збереження відповідним органом відповідних документів (зокрема, відомості про застраховану особу, що підлягає загальнообовязковому державному соціальному страхуванню мають зберігатися 75 років) не є підставою для позбавлення особи права на зарахування відповідного періоду роботи до трудового стажу.

Таким чином, є протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в зарахуванні до трудового стажу періоду здійснення індивідуальної підприємницької діяльності (з 26 березня 1993 року по 08 лютого 1996 року) .

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, 200, 205,206 Кас України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Дніпрі залишити без задоволення.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник