Справа № 824/248/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

23 травня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/248/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю секретаря судового засідання Бідней О.В.

осіб, які беруть участь у справі:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання про закриття провадження в адміністративній справі

за позовом Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області

до Чернівецької обласної державної адміністрації

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6

про визнання незаконним та скасування розпорядження.

в с т а н о в и в:

Кліводинська сільська рада Кіцманського району Чернівецької області (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Чернівецької обласної державної адміністрації від 22.12.2016 р. №913-р "Про передачу земельної ділянки водного фонду спадкоємцю".

В обґрунтування позову позивач вказував, що оскаржуваним розпорядженням Чернівецька обласна державна адміністрація передала земельну ділянку водного фонду в оренду ОСОБА_7 разом із технічною спорудою, яка знаходиться в них на балансі без їхнього погодження. Також зазначала, що спірний ставок є штучною водоймою, тому пов'язана з ним гідротехнічна споруда, яка перебуває на їхньому балансі виступає окремим майновим об'єктом, правовий режим якої по передачі в оренду регулюється нормами цивільного законодавства шляхом укладення договору оренди із балансоутримувачем. Таким чином, відповідач при прийняті оскаржуваного рішення вийшов за межі своїх повноважень, а тому розпорядження від 22.12.2016 р. №913-р підлягає скасуванню.

Відповідач (Чернівецька обласна державна адміністрація) подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, в якому вказував, що при прийнятті оскаржуваного рішення про передачу земельної ділянки в оренду ним не виконувались управлінські функції у сфері земельних відносин, а він діяв як орган через який держава виконує повноваження власника землі, а тому вказаний спір повинен розглядатися за правилами цивільного (господарського) судочинства.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали подане клопотання та просили суд закрити провадження по справі.

Представники позивача заперечували проти закриття провадження по справі та зазначали, що юрисдикція адміністративного суду поширюється на даний спір.

Ухвалою суду від 15.05.2017 р. залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 (далі - третя особа).

Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти закриття провадження по справі.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов'язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 08.04.1999 р. № 586-XIV (далі - Закон № 586-XIV) до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Статтею 2 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 5 ЗК України встановлено, що земельне законодавство базується, в тому числі на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

Згідно п. а ч. 1 ст. 17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, в тому числі розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Статтею 80 ЗК України установлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності та держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Приписами ч. 5 ст. 122 ЗК України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Конституції України кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

За змістом ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. 11 ЦК України, ст. ст. 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер.

У постанові Верховного Суду України у справі № 21-34а15 від 24.02.2015 р. зазначено, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 р. у справі №21-228а13, від 11.11.2014 р. у справі № 21-493а14, від 09.12.2014 р. у справі №21-308а14, від 16.12.2014 р. у справі №21-544а14, від 17.02.2015 р. № 21-551а14, від 24.02.2015 р. № 21-34а15 висновки яких є обов'язковими для врахування судами у відповідності до положень ст.2442 КАС України.

Як видно із поданого позову, позивачем оскаржується розпорядження Чернівецької обласної державної адміністрації від 22.12.2016 р. №913-р, яким передано земельну ділянку водного фонду ОСОБА_7 в оренду до 05.05.2030 р., площею 6,6008 га, кадастровий номер НОМЕР_1 для рибогосподарських потреб у тому числі: під водним дзеркалом - 3,3698 га, гідротехнічна споруда - 1,0058 га, сінокіс - 1,8806 га, болото - 0,3446 га з адресою: АДРЕСА_1 (за межами населеного пункту).

Оскільки предметом перевірки вказаного позову є правильність формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, суд приходить до висновку, що вказана справа не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Не зважаючи на те, що стороною у справі є фактично суб'єкт владних повноважень, вищевказаний спір не є публічно-правовим, оскільки виникає із цивільно-правових відносин.

Крім того, між сторонами відсутня така ознака публічно-правового спору, як підпорядкованість одного учасника відносин іншому.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність або користування (тобто ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальшого оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, оскільки виникає спір про цивільне право та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

Виходячи із вищезазначеного, суд приходить до висновку, що клопотання про закриття провадження у справі підлягає задоволенню, а справа - закриттю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 128, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання задовольнити.

2. Закрити провадження у справі № 824/248/17-а за позовом Кліводинської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області до Чернівецької обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування розпорядження.

Ухвала суду першої інстанції, згідно із ч.1 та 3 ст. 254 КАС України, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала, відповідно до ч. 3 ст. 186 КАС України, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги. У разі застосування судом ч. 3, 7 ст. 160 цього Кодексу апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.К. Левицький

Ухвала в повному обсязі складена 26 травня 2017 р.