Справа № 296/9364/16-а
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2017-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/9364/16-а
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі головуючого судді Сингаївського О.П., при секретарі Галіцькій А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України про повторну відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18 березня 2015 року, внаслідок поранення (контузії) та захворювань пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08 липня 2016 року № 55; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити йому одноразову грошові допомогу, як інваліду 2 групи, внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, у розмірі 200 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому інвалідності, а саме 18 березня 2015 року.

Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позов підтримав з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача Міністерства оборони України. в судове засідання не з`явився. В своїх запереченнях від 13.02.2017 року на позов зазначив, що позовні вимоги до Міністерства оборони України є формою втручання в дискреційні повноваження Міністерства оборони України та виходять за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягають. Також вказав, що наказом Міністерства оборони України від 12.07.2007 року №168 визначено порядок прийняття рішень з приводу виплати одноразової грошової допомоги та визначено коло обов`язків комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби. До повноважень комісії зокрема відноситься підготовка пропозицій та подання їх Міністру оборони України для прийняття рішення про призначення грошової допомоги та її розмір. Таке рішення, у спірних правовідносинах було прийнято та оформлено протоколом засідання вищевказаної комісії №55 від 08.07.2016 року (витяг надано позивачем у додатку до позовної заяви).Також представник відповідача зазначив що, позивача під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом 3 групи з 07.09.2012 року, а зміна групи інвалідності з 3 на 2 відбулася після повторного огляду з 18.03.2015 року. За таких обставин вбачається, що зміна групи інвалідності відбулось понад дворічний термін, а тому таке нарахування та виплата не здійснювалась та згідно вищеописаним нормам чинного законодавства здійснюватись не може, в свою чергу оскаржуване рішення прийнято компетентними та уповноваженими на це посадовими особами та оформлене відповідно до встановленого порядку і підстав для скасування такого рішення не має.

Представник третьої особи Житомирського обласного військового комісаріату в судове засідання не з`явився, надав заперечення , в яких зазначив, що позивач, як інвалід 3 групи, інвалідність якого була встановлена з 07.09.2012 року, та пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, мав право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідно до порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги - постанови Кабінету міністрів України від 28.05.2008 року №499, якою затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.

Оскільки позивачу встановлена 2 група інвалідності понад дворічний термін з часу первинного її встановлення (07.09.2012-18.03.2015 р.р.), яка настала внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, підстав для виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку №975-немає. Таким чином, рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у Порядку №975 є правомірними. Просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення за безпідставністю.

Суд, вивчивши матеріали справі, з`ясувавши позиції сторін, викладені у позовній заяві та в запереченнях на позовну заяву, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах України, і був звільнений в запас наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.06.1998 року №04 ПМ за скороченням що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.02.1993 року №36 (а.с.15).

Згідно довідки № Г/211 від 15.06.2012 року виданої Житомирським ОМВК, позивач в період з вересня 1984 року по серпень 1985 року приймав участь у бойових діях в складі військової частини пп 59778 в Республіці Афганістан (а.с.16).

Рішенням Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 26.06.2012 року №1261 встановлено, що отримана позивачем травма та її наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (а.с 21).

З 07.09.2012 року позивачу встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №2 серії 10 ААБ № 239787 від 10.09.2012 року (а.с.22).

З 18.03.2015 року позивачу довічно встановлено другу групу інвалідності, , що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК №2 серії 12 ААА від 23.03.2015 року (а.с.23).

23.03.2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира позивачу встановлено статус інваліда війни другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.24).

10.07.2015 року позивач звернувся до Житомирського ОМВК із заявою та усіма належними додатками стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.25).

Відповідно до листа Міністерства оборони України від 21.10.2015 року №248/3/6/2843 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, з посиланням на те, що дія ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 14 січня 2014 року.

Однак, не погодивши з даним рішенням позивач звернувся до суду.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду України від 19 січня 2016 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18 березня 2014 року, внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії, також зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , відповідно до порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі(смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні(або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р . № 975.

На виконання вказаного рішення суду 19 січня 2016 року позивач повторно звернувся до Житомирського ОМВК про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с 36).

08 липня 2016 року комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі - Комісія) прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, обґрунтоване тим, що на день звільнення (13.02.1993 року) діяла ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" яка передбачала державне обов`язкове особисте страхування та не передбачала виплату одноразової грошової допомоги, також зміна групи інвалідності відбулась понад дворічний термін.

Статтею 17 Конституції України передбачено забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до положень Закону України від 25.03.1992 «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до положень ст.41 вказаного Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

У відповідності до п.4 ч.2 ст.16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі-військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає «Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п.6 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується: 1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі:

- 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

- 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

- 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Статтею 16-4 Закону визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою за відомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно з ч.8 ст.16-3 Закону особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Частиною 2 п.3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Надаючи офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, право позивача на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи виникло з моменту встановлення йому цієї інвалідності з 18.03.2015, незалежно від часу, що минув після звільнення його з військової служби.

При цьому, аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що особа набуває право на отримання одноразової грошової допомоги в разі встановлення їй інвалідності та не залежить від первинного чи повторного встановлення такої інвалідності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 № 21-446а14 та від 21.04.2015 № 21-135а15. Крім того, в своїй постанові від 10.03.2015 по справі №21-563а14, проаналізувавши положення редакцій ст.16 Закону №2011-ХІІ Верховний Суд України застосував саме те (нове) законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності, дійшовши висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Відповідно до положень ч.1 ст.244-2 КАС України, рішення ВСУ, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи той факт, що грошову допомогу по третій групі інвалідності позивач не отримував, він має право на отримання грошової допомоги по другій групі інвалідності у повному розмірі з 18.03.2015.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачеві, як інваліду війни 2 групи, повинна бути призначена і сплачена одноразова грошова допомога, відповідно до п.6 Порядку №975 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення йому 2 групи інвалідності, а саме 18.03.2015.

Процедура розгляду звернень осіб, які заявляють вимогу на виплату одноразової допомоги, визначається також наказами Міністерства оборони України. На час звернення позивача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги порядок призначення такої допомоги був врегульований наказом Міноборони №530 від 14.08.2014 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» (далі-Наказ №530), зареєстрований у Мінюсті України 20.10.2014 за №1294/26071.

Документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби (зборів, резерву), оформляє та подає до Департаменту фінансів Міністерства оборони України обласний військовий комісар за місцем проживання цих осіб (п.4.7 вказаного Наказу). Висновок стосовно можливості виплати одноразової грошової допомоги подається обласним військовим комісаріатом в 15-денний термін з дня реєстрації документів до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. Якщо документів, необхідних для прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, немає, уповноважений орган письмово повідомляє заявника та в разі необхідності надає допомогу в їх оформленні (пункт 4.8 Наказу №530).

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови (п.13 Порядку №975). Департамент фінансів Міністерства оборони України доводить рішення головного розпорядника коштів про виплату одноразової грошової допомоги до розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин та здійснює переказ коштів на реєстраційні рахунки (в установах Державного казначейства України) розпорядників коштів другого ступеня, обласних військових комісаріатів, військових частин, які фінансуються через Департамент фінансів Міністерства оборони України (п.4.10 Наказу №530). Після проведення виплати витяг з наказу про проведення виплати, завірений встановленим порядком, обласним військовим комісаріатом надсилається до Департаменту фінансів Міністерства оборони України. (п.4.11 Наказу №530).

З огляду на наведене, суд прийшов о висновку, що дія Порядку №975 безумовно поширюється на позивача, оскільки вона набрала чинності 24.01.2014, інвалідність же 2 групи була встановлена позивачу з 18.03.2015 відповідним висновком МСЕК від 23.03.2015 під час повторного огляду. Крім того, суд звертає увагу на те, що Порядок №975 не містить жодних обмежень щодо неможливості застосування його до осіб, які отримали первинну інвалідність до 01.01.2014 та до осіб, які проходили строкову військову службу. А, отже, в розумінні вимог вказаних положень позивач може реалізувати своє право на отримання одноразової грошової допомоги протягом трьох років з дня виникнення у нього такого права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач звернувся до третьої особи у межах визначеного трирічного терміну із відповідною заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому саме 2 групи інвалідності з 18.03.2015

Таким чином, рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні позивачу грошової допомоги, оформлене відповідним протоколом засідання комісії МОУ від 08.07.2016 № 55 є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та третьої особи в частині порушення розподілу влади, зокрема адміністративно-дискреційних повноважень виходячи з наступного.

Судом враховується, що незважаючи на те, що відповідно до постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2016 року, відповідач хоча і був зобов`язаний розглянути питання про призначення або відмову у призначенні позивачу одноразової допомоги, проте враховуючи його право на отримання такої допомоги, про що було зазначено в судових рішеннях, іншого варіанту поведінки суб`єкта владних повноважень за законом не існувало, крім призначення допомоги.

Проте відповідач повторно відмовив позивачу у призначенні належної одноразової грошової допомоги з ти х же підстав, що були визнані незаконними судовим рішення.

Конституційний суд України, в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3 рп/203 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод (Право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти таке, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В зв`язку з викладеним суд дійшов до висновку про те, що єдиним ефективним та адекватним наявним обставинам способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити зазначену допомогу, в зв`язку з чим задовольняє позов в повному обсязі.

Крім того, стосовно вимоги про колегіальний розгляд даної справи, заявленої позивачем суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту адміністративного позову, позивач звертається з вимогами до Міністерства оборони України, при цьому предметом спору є призначення й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, передбачену ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка належить до соціальних виплат. Зважаючи на наведені положення, саме місцевим загальним судам, як адміністративним судам за п.4 ч.1 ст.18 КАС України належить розглядати спори з приводу призначення соціальних виплат та допомоги. Відповідно до ч.1 ст.24 КАС України, адміністративні справи, предметом оскарження яких є рішення, дії чи бездіяльність КМУ, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, НБУ, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів.

Отже, оскільки даний спір виник з приводу призначення соціальних виплат та допомоги, його слід розглядати місцевим загальним судом, як адміністративним, суддею одноособово.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 9,11,159,160,161-163,267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про повторну відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду 2 групи з 18.03.2015р. внаслідок поранення (контузія) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 08.07.2016 року № 55

Зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як інваліду 2 групи внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого Законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 18.03.2015р.

Зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання судового рішення, протягом п`ятнадцяти діб з дня набрання постановою законної сили.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Коростишівський районний суд протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Суддя О. П. Сингаївський