Справа № 607/13518/16-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

18 травня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., перевіривши касаційну скаргу Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі - УПФУ), в якому просила визнати дії та рішення УПФУ протиправними та зобов'язати відповідача призначити та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти її місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що має відповідний трудовий стаж, що надає право на призначення такої допомоги, а тому ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року, залишеного без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, позов задоволено частково. Зобов'язано Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення.

Відповідач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 18 серпня 1980 року працювала вчителем початкових класів відповідно до наказу Тернопільського міського відділу народної освіти від 13 серпня 1980 року № 525-к де (призначена на посаду вчителя початкових класів в середню школу № 9); наказу Тернопільського міського відділу народної освіти від 9 серпня 1982 року № 330-к (призначена на посаду вчителя початкових класів СШ № 9); записи за № 5 від 22 лютого 1982 року, № 7 від 10 серпня 1982 року зроблені директором ТСШ № 9 в трудовій книжці позивача.

Також в атестаційних листах від 24 серпня 2005 року, 28 квітня 2010 року, 2 квітня 2015 року, у свідоцтвах про підвищення кваліфікації, виданих Тернопільським обласним комунальним інститутом післядипломної педагогічної освіти від 11 червня 2014 року № 1444 та від 21 квітня 2010 року №1099 вказано, що позивач пройшла курси підвищення кваліфікації вчителів початкових класів.

Перебуваючи на посаді вчителя початкових класів, тимчасово на час відпустки ОСОБА_2 по догляду за дитиною до одного року з 10 серпня 1982 року займала посаду класного керівника, що підтверджується наказом Тернопільського міського відділу народної освіти від №330 від 10 серпня 1982 року.

У жовтні 2016 року позивач звернулася до УПФУ за призначенням пенсії та допомоги у розмірі 10 місячних пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»

Листом №14417/05 від 11 листопада 2016 року УПФУ відмовило ОСОБА_1 у наданні одноразової допомоги, оскільки посади «класовода» не передбачено Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 4 листопада 1993 року, а робота на посаді вчителя, за зазначений період не підтверджена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходили з наступного.

Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до підпункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23 листопада 2011 року затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати.

Пунктом 2 зазначеного вище Порядку передбачено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 (909-93-п ) «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пунктом 4 Порядку передбачено, що страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім цього, відповідно до пунктів 5-7 Порядку грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, передбачена посада «учитель» у загальноосвітніх навчальних закладах.

Згідно з Положенням про класного керівника навчального закладу системи загальної середньої освіти (далі Положення), який затверджений Наказом Міністерства освіти України України № 434 від 6 вересня 2000 року класний керівник - це педагогічний працівник, який здійснює педагогічну діяльність з колективом учнів класу, навчальної групи професійно-технічного навчального закладу, окремими учнями, їх батьками, організацію і проведення позаурочної та культурно-масової роботи, сприяє взаємодії учасників навчально-виховного процесу в створенні належних умов для виконання завдань навчання і виховання, самореалізації та розвитку учнів (вихованців), їх соціального захисту.

Відповідно до пункту 2.1. Положення обов'язки класного керівника покладаються на педагогічного працівника навчального закладу системи загальної середньої освіти, який має педагогічну освіту або відповідну професійну освіту та професійно-педагогічну підготовку, здійснює педагогічну діяльність, фізичний та психічний стан здоров'я якого дозволяє виконувати ці обов'язки.

Пунктом 2.3. Положення передбачено, що на класного керівника покладається керівництво одним класом, навчальною групою. У початкових класах класне керівництво здійснює вчитель початкових класів.

Зі змісту наведених норм, на вбачається, що посада класного керівника, яку займала позивач тимчасово, з 10 серпня 1982 року, одночасно з посадою вчителя початкових класів, узгоджується з ознаками посад закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, а відтак на отримання спірної одноразової допомоги.

З урахуванням викладених обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є правильними.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України (підпис) М.І. Мойсюк