Справа № 826/9416/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

30 травня 2017 року № 826/9416/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )
доОСОБА_1
про Стягнення надмірно виплаченого грошового забезпечення у розмірі 6261, 82 грн.
В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася військова частина НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), у якому просила стягнути з ОСОБА_1 суму надмірно виплаченого грошового забезпечення у розмірі 6261, 82 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 03.03.2016 року молодший сержант ОСОБА_1 був звільнений з військової служби у відставку за пунктом «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військову службу та військову службу». У відповідності до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.03.2016 № 50 з відповідача належало утримати, як з такого, який відсутній на військовій службі і без поважних причин більше 10 діб з 22 січня 2016 року грошову суму в розмірі 6261, 82 грн. Відповідачеві було запропоновано у добровільному порядку відшкодувати збитки державі у вигляді надмірно виплаченого грошового забезпечення. З боку відповідача ніяких дій щодо повернення коштів не було вчинено.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та надав аналогічні пояснення.

Відповідач відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов, зазначаючи, що листи про заборгованість на його адресу не надходили. Про їх наявність він дізнався під час судового розгляду.

Згідно ч.4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Керуючись ч.4 ст. 122 КАС України, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідач відповідно до наказу командира частини № 124 від 18.11.2015 року вибув у чергову відпуску за 2015 рік. Під час відпустки звернувся за медичною допомогою до Національного військового-медичного клінічного центру «Головного військово клінічного госпіталю» (далі- НВМКЦ «ГВКГ»), згідно наказу командира частини № 146 від 03.12.2016 року.

14.01.2016 року госпітальною військово-лікарською комісією психоневрологічного профілю НВМКЦ «ГВКГ» за направленням т.в.о командира військової частини польова пошта В 3225 від 26.11.2015 року № 227 проведено огляд відповідача (а.с. 54). За результатом якого встановлено факт непридатності до військової служби відповідача з виключенням із військового обліку (а.с. 55-56).

25.01.2016 року відповідачем було подано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) щодо звільнення із військової служби за станом здоров`я з відповідним свідоцтвом про хворобу № 41-п.

03.02.2016 року на адресу військової частини надійшло повідомлення з НВМКЦ «ГВКГ» про те, що відповідач 21.01.2016 року був виписаний із військового лікувального закладу, проте на військову службу після виписки, всупереч Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» не з`явився та не надав підтверджуючих документів про поважність причин відсутності у розташуванні військової частини (а.с. 13).

З метою з`ясування фактичних оставин відсутності та встановлення ступеня вини відповідача, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.01.2016 року № 69 було призначене службове розслідування. За результатами якого, наказом командира військової частини-польова пошта НОМЕР_3 від 29.02.2016 № 137 «Про результати службового розслідування» відповідача було позбавлено премії за січень 2016 року у повному обсязі та доручено підготувати документи про звільнення з військової служби (а.с. 14-20).

Згідно матеріалів службового розслідування 15.02.2016 року за розпорядженням командира військової частини з метою з`ясування місця знаходження, причин неприбуття на військову службу та доставлення відповідача на військову службу було направлено заступника командира по роботі з особовим складом за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту № 54/36 перевірки перебування, зясовано, що відповідач перебував за місцем проживання, повернутися у військову частину відмовився, посилаючись на поганий стан здоров`я. Зазначені обставини позивач виклав у рапорті від 15.02.2016 року.

03.03.2016 року відповідач був звільнений з військової служби у відставку за пунктом «б» ч.6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», відповідно до наказу командира військової частини від 03.03.2016 № 16-рс.

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 03.03.2016 № 50 відповідача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення (а.с. 11). Відповідно до зазначеного розпорядчого документа з відповідача належало утримати надмірно виплачене грошове забезпечення за січень 2016, як з такого який відсутній на військовій службі без поважних причин більше десяти діб з 22.01.2016 року у сумі 6261,82 грн. (а.с. 12).

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Нормативно-правове регулювання грошового забезпечення військовослужбовців здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зарестрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за № 638/15329, постанови Кабінету Мністрів України від 09.04.2014 року № 111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», наказу Міністерства оборони України від 15.11.2010 № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 р. за № 1194/18489 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2014 року № 111 «Питання грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» встановлено, що з 18.03.2014 р. військовослужбовцям, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, грошове забезпечення виплачується в порядку та розмірах, установлених для осіб офіцерського складу, осіб рядового сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, регламентовано наказом Міністерства оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.07.2008 року за № 638/15329 (далі - наказ № 260).

Відповідно до п. 1.2 зазначеного нормативного акту до складу грошового забезпеченння входять посадовий оклад, за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія), одноразові додаткові види грошового забезпечення.

П. 1.7 наказу № 260 визначено, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається виходячи з кількості календарних днів у цьому місяці.

Згідно п. 3 наказу Міністерства оборони України від 15.11.2010 № 595 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2010 р. за № 1194/18489 (далі-наказ № 595) (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

П. 4 наказу № 595 закріплено, що військовослужбовцям, які тимчасово вибули з військових частин зі збереженням посад за місцем служби, виплата винагороди не припиняється в разі вибуття: у відпустку зі збереженням грошового забезпечення - за час перебування у відпустці, на лікування - за час перебування на лікуванні (за період, коли їм виплачувалося грошове забезпечення) та за час звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, у службове відрядження одиночним порядком, у тому числі на збори, курси, навчання, або в складі підрозділу - за час перебування у відрядженні.

Розділом X наказу № 260 визначено, правила виплати грошового забезпечення військовослужбовцям за час хвороби, відповідно до якого особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, за весь період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з військової частини (крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі терміни перебування на лікуванні), виплачується грошове забезпечення за останніми штатними посадами, які вони займали. Грошове забезпечення у цьому разі обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Відповідно до пункту 31.1 наказу № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право преміювати осіб офіцерського складу, осіб рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за їх особистий внесок у загальні результати служби. Командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або частково. Пунктом 31.7 наказу № 260 визначено, що військовослужбовці не преміюються за той розрахунковий місяць, у якому вони допустили порушення чи проступок. Пунктом 31.6. визначено, що командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю за невихід на службу без поважних причин.

Згідно наданої суду довідки-розрахунку надмірно виплачене грошове забезпечення за січень 2016 року, яке підлягає утриманню з відповідача по звільненню з військової служби згідно складає 6261,82 грн., а саме:

- 257, 26 грошове забезпечення, яке надмірно виплаче за 10 днів січня 2016 року (військове звання, посадовий оклад, надбавка за вислугу років);

- 128,63 грн. - надбавка за виконання особливо важливих завдань;

- 3527, 75 грн. премія за січень 2016 року;

- 2348, 18 грн. щомісячна додаткова грошова винагорода (а.с. 12).

Зі вказаними матеріалами справи відповідач ознайомлений (а.с. 46). Заперечень щодо розміру порядку нарахування відповідачем не заявлено, також не було оскаржено відповідачем наказ командира військової частини від 03.03.2016 № 50.

При цьому суд критично відноситься до доводів відповідача про те, що йому не було відомо про надмірно виплачене грошове забезпечення. Зазначені твердження спростовуються наявними у матеріалах справи листах-повідомленнях, які направлялися за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, в судовому засіданні було досліджено паспорт відповідача та встановлено місце реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 9-10, 21).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори щодо спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України через види публічної служби визначено її поняття - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Ч. 1 ст. 94 КАС України, визначено, що у справах, в яких позивачем є суб`єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Дослідивши обставини справи у сукупності, керуючись положеннями чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) (код НОМЕР_4 ) 6261, 82 грн. надмірно виплаченого грошового забезпечення.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур