Справа № 804/1200/17
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2017 рокусправа № 804/1200/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі №804/1200/17 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

в с т а н о в и в :

15 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом в якому просив: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми «Ф» №790-17 від 12.06.2015 року, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ІПН: НОМЕР_1 було визначено грошове зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 25000.00 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що:

- під час розгляду адміністративним судом справи №804/7294/16 дізнався про винесення ДПІ у Красногвардійському районі м. Дніпропетровська спірного податкового повідомлення-рішення від 12 червня 2015 року №790-17 на суму транспортного податку за 2015 рік у розмірі 25000 грн. на підставі наявності у власності позивача автомобіля TOYOTA LAND CRUISER, 2014 року випуску, колір чорний, номерний знак НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6, номер двигуна НОМЕР_3, з об'ємом двигуна 4461 куб. см;

- вказаний транспортний засіб придбано позивачем 22 липня 2014 року та зареєстровано за ним на підставі свідоцтва НОМЕР_7, проте, такий транспортний засіб був неправомірно відчужений на користь третіх осіб та 23 липня 2015 року був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2. За обставин володіння транспортним засобом з 1 січня 2015 року до 23 липня 2015 року нарахування позивачу сум податку за повний рік є несправедливим та суперечить вимогам закону;

- щодо позивача та членів його сім'ї скоєне кримінальне правопорушення, внаслідок якого зловмисники заволоділи належним йому майном, у тому числі вказаним вище транспортним засобом. 23 липня 2015 року автомобіль був зареєстрований на ім'я ОСОБА_2 у ВРЕВ-6 УДАІ в м. Києві на підставі довідки-рахунку серія ААЕ №293358 від 23 липня 2015 року, виданої ТОВ "Автопровайдер", за якою транспортний засіб придбано за ціною 149000 грн. та оплачено по безготівковому рахунку, що не відповідає дійсності та ринковим цінам на подібні транспортні засоби на дату проведення реєстраційних дій. 3 вересня 2015 року автомобіль знято з обліку для реалізації у ТСЦ №1202 згідно заяви №71601483 від 3 вересня 2015 року; 15 вересня 2015 року транспортний засіб зареєстровано на ім'я ОСОБА_3 у ТСЦ №1202, довідка-рахунок ААЕ №415434 від 15 вересня 2015 року. За вказаним фактом Головним управлінням Національної поліції України в Дніпропетровській області відкрито кримінальне провадження №0000664 за ознаками частини другої статті 189 Кримінального кодексу України;

- Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглядається цивільна справа №201/12569/16-ц за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, РСЦ МВС в Дніпропетровській області про визнання правочинів недійсними, витребування майна та вчинення інших дій;

- позивач не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки вважає, що правила стосовно визначення зобов'язання транспортного податку у розмірі 25000 грн. за легкові автомобілі, що використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, встановлені статтею 267 Податкового кодексу України, не мали застосовуватись раніше 2016 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову.

Сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, у зв'язку з чим, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального права, надану правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується сторонами, що за ОСОБА_4 22 липня 2014 зареєстровано транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER, чорного кольору, об'єм двигуна 4461 куб. см, номер шасі НОМЕР_8, 2014 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, про що видане відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9

12 червня 2015 року відповідачем було винесене податкове повідомлення-рішення №790-17, яким ОСОБА_4 (код НОМЕР_1) визначено до сплати суму транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

Судом першої інстанції встановлено, та сторонами у справі не заперечується, що об'єктом оподаткування за вказаним податковим повідомленням-рішенням є автомобіль НОМЕР_4 з визначенням періоду оподаткування 2015 рік.

Також, встановлені обставини справи свідчать, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 23 липня 2015 року перереєстрований на нового власника за довідкою-рахунком серії ААЕ №293358 на ім'я ОСОБА_2 (НОМЕР_5).

Правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення - рішення №790-17 є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має сплачувати транспортний податок в силу Закону за той період в якій він ним володів, відтак доводи про стабільність податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України, не спростовує обов'язку платника податку встановленого Податковим законодавством. Суд дійшов висновку про необхідність скасування податкового повідомлення - рішення в частині нарахування податку за період часу, в який позивач втратив право власності на авто.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий транспортний податок.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції статті станом на час виникнення спірних відносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно із пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК України базовим податковим (звітним) періодом є календарний рік.

Відповідно до п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб, який належав позивачу на праві власності, використовувся з 2014 року, тобто, на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, менше ніж 5 років і має об'єм циліндрів двигуна більше ніж 3000 куб см.

З наведеного вбачається, що транспортний засіб позивача підпадає під визначення об'єкту оподаткування транспортним податком відповідно до ст.267 ПК України, а позивач є платником такого податку.

Однак, не зважаючи на наявність ознак об'єкта оподаткування, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в межах спірних правовідносин, позивач не має обов'язку сплати транспортного податку за 2015 рік, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Пунктом 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно з п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно з п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів, а отже, і транспортного податку.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 ПК України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 ПК України).

Приписи п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Судом встановлено, що Рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року №7/60 внесено зміни до рішення міської ради від 27.12.2010 року №5/6 «Про місцеві податки та збори на території міста», з урахуванням змін, внесених рішенням ради від 28.12.2011 року №9/9 від 25.12.2013 року №8/45, від 18.06.2014 року №7/53, та введено в дію на території міста серед інших місцевих податків транспортний податок.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми права, рішення, яким введено транспортний податок на території міста Дніпро, набирає законної сили та підлягає належному застосуванню починаючи з початку бюджетного періоду, що настає після його прийняття, в даному випадку починаючи з 01.01.2016 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., а при поданні апеляційної скарги 704 грн., у зв'язку із задоволенням позовних вимог суд вважає за можливе стягнути судовий збір повинен на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.195, ст.196, ст.198, ст.202, ст.205, ст.207 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року у справі №804/12000/17- скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 12 червня 2015 року №790, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов'язання по транспортному податку з фізичних осіб у сумі 25000 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Чечелівському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1344 (одна тисяча триста сорок чотири) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко