Справа № 237/5354/16-а
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ліпчанський С.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року справа №237/5354/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

зал судового засідання № 1 у приміщенні суду за адресою: м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку

письмового провадження

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Марїнському

районі Донецької області

на постанову Марїнського районного суду Донецької області

від 07 лютого 2017 року

по адміністративній справі № 237/5354/16-а (суддя Ліпчанський С.М.)

за позовом ОСОБА_3

до управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 (далі позивач у справі) звернулась до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області (далі управління, відповідач у справі) про:

- визнання неправомірною відмову відповідача про перерахунок призначеного їй довічного грошового утримання судді у відставці;

- зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідні періоди згідно її трудової книжки;

- зобовязання відповідача здійснити їй перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 28.09.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат (а.с.2-5).

Постановою суду першої інстанції від 07.02.2017р. позовні вимоги задоволенні, визнана неправомірною відмова відповідача про перерахунок призначеного позивачу довічного грошового утримання судді у відставці; зобов'язано відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період навчання у Донецькому державному університеті з 01.09.1985 року по 01.08.1990 року, стажера Селидівського міського народного суду та помічником голови Селидівського міського народного суду з 01.08.1990 року по 08.04.1991 року; зобов'язано відповідача здійснити позивачу перерахунок і виплату щомісячного утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 28.09.2016 року з урахуванням раніше здійснених виплат (а.с.37-41).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій він, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.44-45).

Заявник апеляційної скарги, посилаючись на Рекомендації № R(80) 2 Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам «Стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень» від 11 березня 1980 року, зазначив, що суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Прийнявши спірну постанову, суд першої інстанції фактично у дискрецію субєкта владних повноважень (відповідача)

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до вимог статей 33-38 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами пункту 1 та 2 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач в період з 26.02.1993 року до 27.09.2016 року працювала суддею Селидівського міського суду Донецької області, головою Селидівського міського суду Донецької області.

На підставі Постанови Верховної ОСОБА_4 України від 08.09.2016 року наказом голови Селидівського міського суду Донецької області від 27.09.2016 року позивач звільнена з займаної посади у зв'язку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

Позивач 28 вересня 2016 року звернулась до відповідача з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с.65).

Розпорядженням управління 302824 від 11.05.2017 року позивачу призначене щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді, виходячи зі стажу судді 23 роки 7 місяців 1 день (а.с.67).

З трудової книжки позивача, диплому про вищу юридичну освіту вбачається, що з 01.09.1985 року по 01.08.1990 року - навчання у Донецькому державному університеті, з 01.08.1990 року по 08.04.1991 року - стажер Селидівського міського народного суду та помічником голови Селидівського міського народного суду; з 26.02.1993 року по 27.09.2016 року - суддя Селидівського міського суду Донецької області, голова Селидівського міського суду Донецької області (стаж 23 роки 7 місяців 1 день).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

За положеннями пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права регулює ЗаконУкраїни «Про судоустрій і статус суддів», який також визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (далі Закон № 2453-VI), (зі змінами Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Закону № 2453-VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

У відповідності до положень ч.1 ст.135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 ст. 141 Закону № 2453-VI (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Позивача призначено на посаду судді у 1993 року, в момент дії Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-XII, положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацем 2 п. 3-1 Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету ОСОБА_4 України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

При цьому, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10 липня 1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25 листопада 2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (редакція до 25 березня 2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, роботу стажером і помічником голови.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог щодо протиправності дій відповідача стосовно відмови позивачу в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, не зарахуванні до стажу роботи позивача, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період строку навчання та роботу стажером і помічником голови.

Колегія суддів зазначає, що в основі обчислення стажу роботи судді, як і будь якого стажу роботи, включаючи спеціальний стаж, державної служби мають знаходитись положення принципу правової визначеності, що в контексті спірного питання означає визначення умов при прийнятті на службу і їх незмінність впродовж перебування та припинення цієї служби. У іншому випадку особа буде позбавлена будь-яких конституційних гарантій.

Посилання заявника апеляційної скарги на порушення судом першої інстанції дискреції, як єдиного доводу апеляційної скарги є неприйнятним з огляду на те, що орган (управління) використало свої повноваження на власний розсуд, обчислило стаж на посаді судді з порушенням загально правового принципу дії норми права у часі та встановило розмір довічного утримання виходячи не з того розміру, який існував на момент виникнення у позивача права на утримання, а на момент прийняття рішення про його призначення.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції постанова винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 11, ст. 24, ст. 184, ст. 195, ст. 197, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Марїнському районі Донецької області на постанову Марїнського районного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року по справі № 237/5354/16-а залишити без задоволення.

Постанову Марїнського районного суду Донецької області від 07 лютого 2017 року по справі № 237/5354/16-а залишити без змін.

Ухвала постановлена та підписана 23 травня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя : Р.Ф. Ханова

Судді: Л.А. Василенко

ОСОБА_2