Справа № 806/1219/17
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року Житомир справа № 806/1219/17

категорія 2.1

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Попової О. Г.,

розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 20.02.2017 року,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання інформації від 20 лютого 2017 року;

- зобов'язати ОСОБА_2 управління Національної поліції в Житомирській області надати повну та достовірну інформацію на звернення від 20 лютого 2017 року.

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) заступника начальника ОСОБА_3 в частині ненадання повної та достовірної інформації на звернення від 20 лютого 2017 року;

- зобов'язати заступника начальника ОСОБА_3 надати повну та достовірну інформацію на звернення від 20 лютого 2017 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 20.02.2017 звернувся до ГУ НП в Житомирській області та ОСОБА_3 із зверненням про надання інформації, проте відповідачі не надали відомостей на зазначений запит чим, на думку позивача, проявляють неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про звернення громадян".

19 травня 2017 року відповідач ОСОБА_2 управління Національної поліції в Житомирській області на адресу суду надіслало письмові заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких просило відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку з безпідставністю. Зазначає, що звернення від 20.02.2017 надіслане позивачем 24.02.2017 та надійшов на опрацювання до Головного управління Національної поліції в Житомирській області 27.02.2017 . В подальшому звернення було розглянуте належним чином та за результатами розгляду ОСОБА_1 було надіслано лист від 03.03.2017. Також зазначає, що відповіді на аналогічні запити та звернення вже були предметом розгляду та досліджувалися Житомирським окружним адміністративним судом по справах №806/3027/16, 806/3025/16, 806/482/17, 806/1006/17 а тому, на думку відповідача, позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, справу належить розглядати в порядку скороченого провадження.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області та суб'єкта владних повноважень ОСОБА_3 із зверненням від 20.02.2017р. на отримання публічної інформації, в якому просив повідомити: - чи відома інформація про те, що співробітник поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_4 з громадянкою ОСОБА_5 займаються вимаганням коштів у громадян; - чи уповноважили співробітники поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_4 громадянку ОСОБА_5 представляти інтереси співробітників поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в правоохоронних органах; - що спільного у співробітника поліції ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з громадянкою ОСОБА_5. Вказане звернення було направлено 24.02.2017 р., що підтверджується чеком ЖД УДППЗ "Укрпошта" (а.с.6).

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1, 03.03.2017 р. ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Житомирській області за підписом заступника начальника ОСОБА_7 була надана відповідь за вих. №487/105/03/18-2017 (а.с. 19).

У вказаній відповіді позивача було проінформовано про те, що його запит уважно розглянуто та зазначено, що викладені факти неодноразово перевірялись, однак не знайшли свого підтвердження. Факт направлення вказаного листа позивачу підтверджується чеком ЖД УДППЗ "Укрпошти"№ 727 та, відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень, був вручений адресату особисто 11.03.2017 р. (а.с. 20-21).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та фактам, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що ОСОБА_8 України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо). При цьому автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає ОСОБА_8 України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI.

Публічна інформація, згідно зі ч. 1 ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

У відповідності до статті 4 Закону України "Про доступ до публічної інформації", доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Згідно зі ч. ч. 1, 2 статті 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації", кожна особа має право: знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Частиною 3 згаданої статті Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (ч. 5 ст. 10 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно зі ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Суд зазначає, що приписи Закону України "Про доступ до публічної інформації" не містять окремого порядку чи дозволу не розглядати розпорядником інформації повторні запити на інформацію до одного і того ж органу від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо за результатами розгляду першого або попереднього запиту надано повну відповідь.

Таким чином, розпорядник інформації повинен надавати відповідь, з додержанням вимог Закону України "Про доступ до публічної інформації", на кожен запит запитувача незалежно від того чи попередньо надавалася ідентична чи схожа інформація.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що правовідносини стосовно звернень громадян і запитів на інформацію регулюються різними Законами, тому процедурі їх розгляду властиві певні відмінності.

Закон України "Про доступ до публічної інформації" визначає запит як "прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні", відтак суть запиту зводиться до прохання надати інформацію, якою володіє розпорядник. Так як указаний ОСОБА_8 надає право доступу до вже існуючої інформації (документів) і не вимагає створення у відповідь на запит нової інформації (зокрема, шляхом проведення аналітичної роботи).

ОСОБА_8 України "Про звернення громадян" передбачає різні форми звернень: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги, які можуть містити різні за змістом вимоги, прохання чи пропозиції (щодо реалізації соціально-економічних, політичних, особистих прав та інтересів громадянина, фактів їх порушення тощо). При цьому автор звернення повідомляє адресату певну інформацію і базуючись на цьому просить вчинити певні дії (такі дії можуть бути дуже різні: притягнення винуватих до відповідальності за результатами розгляду звернення у вигляді скарги; надання громадянину певного статусу за результатами розгляду його заяви; оптимізація роботи адресата звернення за наслідками розгляду пропозиції громадянина).

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій Головного управління Національної поліції в Житомирській та зобов'язання Головного управління Національної поліції в Житомирській області надати повну та достовірну інформацію на звернення від 20 лютого 2017 року, суд не погоджується із доводами позивача та зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи, звернення позивача на отримання інформації від 20.02.2017 отримано відповідачем 27 лютого 2017 року та зареєстровано за номером 69зі.

Листом від 03.03.2017 ОСОБА_1 повідомлено про розгляд звернення та роз'яснено, що запитувана інформація відноситься до службової. Доступ до службових документів надається відповідно до ч. 2. ст. 6 ОСОБА_8 України "Про доступ до публічної інформації".

Таким чином, ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Житомирській області було розглянуто та надано відповідь на звернення ОСОБА_1 від 20.02.2017 у термін, що не перевищує передбачені як Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР так і Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 № 2939-VI строки.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій (бездіяльності) заступника начальника ОСОБА_3 в частині надання неповної та недостовірної інформації на звернення від 20 лютого 2016 року та зобов'язання його надати інформацію на вказаний запит суд враховує наступне.

Як зазначалось, відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Визначене поняття "субєкт владних повноважень" не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших субєктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VІ. У звязку з цим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обовязки розпорядника інформації, у тому числі обовязки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14, 15 Закону № 2939-VІ).

З огляду на викладене, позовні вимоги до ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, оскільки дана особа у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" не є розпорядником публічної інформації.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що ОСОБА_2 управлінням Національної поліції в Житомирській області була надана належна відповідь на звернення ОСОБА_1 від 20.02.2017, у спосіб та в обсязі, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 158-163, 183-2, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

У задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Постанова суду, прийнята в порядку скороченого провадження, виконується негайно, та крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.Г. Попова