Справа № 813/4228/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/1316/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.М.,

при секретарі судового засідання Андрушківа І.Я.,

за участю представників позивача ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі ОДПІ) у якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 26.09.2016 №34101-13 (далі ППР) про визначення йому податкового зобовязання за транспортним податком в розмірі 14583,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що застосування контролюючим органом положень ст.267 Податкового кодексу України (далі ПК) з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2016 році, оскільки рішення про встановлення такого податку відповідна міська рада прийняла лише у цьому році, тому справляння такого податку можливе лише у 2017 році.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року у справі №813/4228/16 заявлений позов задоволено.

Постанову оскаржив відповідач, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим що, транспортний податок є обовязковим згідно з нормами ст.267 ПК, а тому, відповідач не може не нараховувати грошове зобовязання з транспортного податку попри наявність передбаченого чинним законодавством обовязку здійснювати таке нарахування.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити з таких міркувань.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що безпосереднє встановлення місцевих податків віднесено ПК до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень. А так, як відповідною міською радою рішення про встановлення транспортного податку було прийнято лише в січні 2016 року, то сплата такого податку не може бути визнана обовязковою у цьому році.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 до 02.08.2016 був власником транспортного засобу марки BMW, моделі Х6, 2015 року випуску, який ним був проданий, що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу №4641/2016/000724 від цієї ж дати (а.с.10).

14.01.2016 Львівська міська рада (далі Міська рада) згідно ухвали №121 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 19.01.2015 №4263 «Про затвердження положення про транспортний податок» (далі Ухвала №4263, Ухвала №121 відповідно), внесла зміни у додаток Ухвали №4263, а саме в частині визначення обєкту оподаткування виключено вимогу про обєм циліндра двигуна та встановлено, що обєктом оподаткування транспортним податком виступають легкові автомобілі, від року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (а.с.72-75).

26.09.2016 ОДПІ було прийняте ППР, яким позивачу визначено грошове зобовязання з транспортного податку за період знаходження у власності останнього вищезазначеного автомобіля в сумі 14583,33грн (а.с.8).

Позивач посилаючись на неправомірність оскаржуваного ППР звернувся до суду з даним позовом.

01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий податок транспортний податок, який відповідно до ст.265, п.10.2 ст.10 ПК є місцевим податком.

Законом України від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (далі - Закон №909-VIII ) внесені зміни до ПК, зокрема, у частині справляння транспортного податку, які набрали чинності з 01.01.2016.

Відповідно до пп.267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 цієї статті є обєктами оподаткування.

За змістом пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 ПК обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно з п.267.4 ст.267 ПК ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до пп.267.4 п.267.2 цієї статті.

У разі переходу права власності на обєкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений обєкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей обєкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності (пп.267.6.5 п.267.6.2 ст.267 ПК).

Згідно з положеннями пп.267.5.1 п.267.5 ст.267 ПК базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року

Пунктом 4.3 ст.4 ПК визначено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно з п.4.4 ст.4 ПК установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України

Пунктом 7.3 ст.7 ПК врегульовано, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Відповідно до п.8.1 ст.8 ПК в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори та згідно з п.8.3 цієї статті до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно із п.10.2 ст.10 ПК місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

За п.12.3 ст.12 ПК сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст.7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

З наведених законодавчих норм випливає, що встановлення податку на майно, зокрема, в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК визначено порядок опублікування та застосування рішення місцевої ради про встановлення місцевого податку. Зазначене рішення офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов'язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення.

Поряд з цим, п.4 розділу ІІ «Прикінцевих положеннь» Закону №909-VIII установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, в 2016 році на території м.Львова транспортний податок, як обовязковий місцевий податок, підлягає сплаті виходячи з норм ст.267 ПК та Ухвали №4263.

Висновки суду першої інстанції з посиланням на пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК, який встановлює заборону змін до будь-яких елементів податку, що не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду є помилковими, так як Ухвалою №121 не встановлювався новий транспортний податок та не змінювалась його ставка, а лише змінювались вимоги до об'єкта оподаткування таким податком, що зумовлено внесенням змін до ПК, чим, фактично, запроваджено механізм справляння та порядок сплати транспортного податку, а тому саме 2016 рік є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Такі обставини є безсумнівною підставою для скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову, з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Личаківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6
Повний текст виготовлений 29 травня 2017 року.