Справа № 723/1826/16-а
Суддя: Яківчик І. В.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1826/16-а
Провадження № 2-а/723/56/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.

при секретарі Крупчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сторожинець справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 УПП в м.Чернівці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Патрульної поліції у м.Чернівцях про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідачів в якому зазначив, що 08 червня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 відносно нього була винесена адміністративна постанова ПС2 № 639114 згідно якого він зупинив свій автомобіль НОМЕР_1 в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена» в м.Чернівці, проспект Незалежності, 117 і при перевірці у нього не виявилось полісу обовязкового страхування, чим порушено п.15.9, 2.15 без зазначення нормативного документа та ч.1 ст.122 і ч.1 ст.126 КУпАП. Винесеною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вказаними статтями у вигляді найбільшого розміру штрафу в сумі 425 гривень.

Вважає вказану постанову незаконною та посилається, при цьому, на ряд порушень допущених відповідачем, а саме.

Інспектор склала оскаржувану постанову не за місцем вчинення правопорушення, як це передбачено в ст. 276 КУпАП, тобто за місцезнаходженням органу, що уповноважений законом розглядати таку справу, як це розяснено Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015, а на місці вчинення правопорушення, як це передбачено в ст.283 КУпАП, що є неправильним з огляду на необхідність розгляду справи про адміністративне правопорушення, а не тільки на винесення постанови. Внаслідок цього права і свободи позивача були порушені.

Позивач вважає також, що протокол про адміністративне правопорушення повинен був бути складений у відповідності до вимог ст.254 КУпАП та ч.1 розділу ІІ наказу УМВС України від 10.11.2015 року № 1408 і до нього мали бути документи які містять інформацію про правопорушення, а також пояснення особи що притягається до адміністративної відповідальності. Відсутність протоколу є порушенням.

Крім цього позивач посилається на те, що був порушений порядок підготовки до розгляду справи згідно ст..278 КУпАП. Інспектором не було прийнято до уваги клопотання позивача про написання письмових заперечень на постанову та письмових пояснень, а також не розяснено йому його права передбачені в ст.268 КУпАП.

Крім цього, позивач зазначає, що інспектор не мав права, згідно п.21.2 та п.21.3 ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перевіряти наявність у нього страхового полісу, оскільки така перевірка не була повязана із складанням протоколу щодо порушення правил дорожнього руху. При цьому застосування ст.126 КУпАП також є неправильним, оскільки стаття передбачає адміністративну відповідальність тільки тоді коли водій не предявив страховий поліс у випадках передбачених законодавством, а отже відповідно до зазначених пунктів вказаного Закону.

Оскільки відповідач діяв не у відповідності до п.1 ст.8 Закону України «Про національну поліцію», тобто не виключно на підставі і в межах повноважень та не у спосіб що визначений Конституцією і законами України, позивач просив поновити йому строк оскарження постанови відповідача, скасувати цю постанову та закрити провадження щодо нього.

При цьому строк оскарження було пропущено з причин направлення позовної заяви до Шевченківського районного суду м. Чернівці та повернення позову ухвалою цього суду від 24.06.2016 року в звязку із непідсудністю його Шевченківському районному суду м. Чернівці.

Просив поновити йому строк для оскарження постанови та скасувати постанову серії ПС2 № 639114 від 08.06.2016 року, а також закрити провадження в справі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову збільшив вимогою щодо стягнення із відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції у м. Чрнівці на користь позивача витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 6210 гривень та в цілому адміністративний позов підтримав, посилаючись на вказані обставини.

Відповідач, інспектор Лунгу І.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала пояснивши, що вона виявила автомобіль позивача припаркованим в місці яке не передбачено для зупинки. В результаті перевірки документів, з метою притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення знака 3.34, було виявлено, що ОСОБА_1 керує автомобілем без страхового поліса цивільної відповідальності, якого він не надав для перевірки, а тому було складено протокол за ч.1 ст. 122 КУпАП тобто за зупинку в забороненому місці та по ч.1 ст.126 КУпАП за керування автомобілем без страхового поліса. При цьому з урахуванням того, що більш серйозне правопорушення поглинуло менше, стягнення на позивача накладено по ч.1 ст.126 КУпАП.

Представники відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вимоги позову не визнали з тих же підстав на які посилалась відповідач ОСОБА_6, зазначивши що автомобіль відповідач припаркував в районі будинку № 111 по проспекту Незалежності, де і встановлений знак 3.34, а не в районі будинку № 117, як це зазначено в постанові, що слід вважати механічною помилкою при написанні постанови. Страхового полісу у позивача, як не було так і на час розгляду позову немає. Просили відмовити в позові повністю.

Заслухавши пояснення сторін та вивчивши докази якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд на підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи і відповідних їм правовідносин знаходить, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні дослідженими судом доказами встановлено, що 08 червня 2016 року відповідачем ОСОБА_2 відносно позивача ОСОБА_1 була винесена постанова ПС2 № 639114 згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34 «зупинка заборонена», а при перевірці документів не мав при собі полісу обовязкового страхування, порушивши тим самим п.15.9, 2.15 ПДР.

За вказані порушення передбачені ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП ОСОБА_1 було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Дослідивши оскаржувану постанову, суд з огляду на її зміст знаходить, що вона винесена з урахуванням вимог ст.36 КУпАП, за ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Згідно ст.36 КУпАП, накладення адміністративних стягнень при вчиненні кількох адміністративних правопорушень, адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Наклавши у вказаному порядку адміністративне стягнення, відповідач хоч і не зазначила цього безпосередньо в постанові, але визначила його в межах санкції ст.126 ч.1 КУпАП у вигляді єдино можливого розміру штрафу в сумі 425 гривень, що спростовує твердження позивача щодо накладення на нього стягнення у вигляді найбільшого розміру штрафу.

Тобто при підтвердженні вчинення двох адміністративних правопорушень, оскаржувана постанова, на думку суду, винесена правильно, в тому числі і щодо розміру штрафу.

Разом з тим, суд знаходить, що правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП є доказаним, з огляду на наступне.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач заперечує вчинення порушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме зупинку в зоні дії забороняю чого знаку 3.34.

Відповідач же, в порушення свого обовязку щодо доказування вини позивача, в цій частині, не надав суду жодного належного доказу такої вини, якими в даному випадку мали би бути показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису або інші докази чи то протокол чи пояснення свідків, зазначені в ст.251 КУпАП.

Вказане, на думку суду, свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а тому в цій частині постанова має бути скасована, а провадження, згідно вимог ч.1 ст.247 КУпАП має бути закрите внаслідок відсутності складу цього правопорушення.

Вирішуючи питання правомірності постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний договір обовязкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що водій зобовязаний мати при собі та на вимогу поліцейського, предявити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Із пунктів 21.2 та 21.3 ст.21 зазначеного Закону вбачається, що контроль за наявністю договорів обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобовязана мати при собі страховий поліс (сертифікат), який предявляється посадовим особам органів визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Таким чином, виходячи із аналізу вказаних нормативних актів вбачається, що ОСОБА_1 зобовязаний був мати при собі страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та предявити поліцейському на його вимогу.

Судом встановлено, що відповідач вимагав від ОСОБА_1 предявлення йому страхового полісу, однак позивач вимогу не виконав і страховий поліс не предявив.

Згідно ч.1 ст.126 КУпАП, керування транспортними засобами особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортнй засіб, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стараховий поліс, оформлений за станом на 08.06.2016 року, як доказ хоча б його наявності у позивача, не був наданий і суду в ході розгляду адміністративного позову, що в сукупності із встановленими судом обставинами справи і відповідними правовідносинами, беззаперечно свідчить про його відсутність, а відповідно і про правомірність оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

При цьому суд знаходить, що не підтвердження скоєння позивачем правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП не впливає на наявність чи відсутність складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

Суд також знаходить, що зазначені в позові підстави щодо складення постанови не за місцем вчинення правопорушення, а на місці вчинення внаслідок чого були порушені права і свободи позивача, не можуть в даному випадку прийматися до уваги внаслідок їх необґрунтованості в частині як порушення прав і свобод позивача так і не відповідності вказаних підстав положенням Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 року, на які посилається позивач.

На думку суду, не відповідають вимогам законодавства України і підстави зазначені в позові щодо необхідності складення, в обовязковому порядку, протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки таке складення заперечується вимогами ст.258 КУпАП.

Що стосується підстав позову, щодо не прийняття до уваги відповідачем клопотання позивача про написання письмових заперечень на постанову та письмових пояснень, а також не розяснення йому прав передбачених в ст.268 КУпАП то в даному випадку, суд вважає такі підстави надуманими, оскільки із дослідженої, в ході розгляду адміністративної справи, оскаржуваної постанови достовірно вбачається, що права передбачені ст.268 КУпАП ОСОБА_1 були розяснені з дотриманням права на написання заперечень і пояснень, оскільки позивач власноручно здійснив про це запис в постанові, отримавши її копію.

Суд вважає, що позивач не пропустив строк оскарження постанови, а вирішуючи питання розподілу судових витрат, по вимозі позивача про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.

Позивач ставить питання щодо відшкодування йому за рахунок ОСОБА_3 Патрульної поліції у м.Чернівці витрат повязаних з наданням правової допомоги у розмірі 6210,00 гривень

Відповідно до ст.90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

При цьому, виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу: у судовому засіданні; під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Випадків ознайомлення представника позивача з матеріалами справи в суді та випадків здійснення будь-яких окремих процесуальних дій поза судовим засіданням але в ході судового розгляду справи, які б оформлялися у відповідності до вимог ст.46 КАС України, судом не встановлено, а зазначені в розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу складеному між позивачем та його представником, правові допомоги у вигляді попередньої консультації щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, робота з реєстром судових рішень, підготовка позовної заяви, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, редагування позовної заяви та направлення її до суду, повторне вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, підготовка апеляційної скарги, не можуть вважатись окремими процесуальними діями поза судовим засіданням в розумінні Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Таким чином всі зазначені роботи описані в розрахунку суми гонорару не можуть бути включені в склад судових витрат чи витрат на оплату правової допомоги.

Крім цього, на думку суду з огляду на те, що участь представника позивача в судових засіданнях, оплата якої прямо випливає із Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», визначена нечітко, а період такої участі, зазначений в розрахунку з 10.01.2017 року по 13.03.2017 року не співпадає із журналами судових засідань та зазначеною в розрахунку кількістю затраченого часу, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити внаслідок недоказаності позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 46, 71, 90, 99, 159, 160, 163 КАС України, ст.ст. 33, 36, 122, 126, 251, 254, 258, 268, 276, 278 КУпАП, та на підставі ст.8 Закону України «Про національну поліцію», ст. 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 21 Закону України «Про дорожній рух», ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд,

постановив:

Адміністративнй позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 УПП в м.Чернівці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Патрульної поліції у м. Чернівцях в частині скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.

Винесену інспектором роти № 2 УПП в м.Чернівці ОСОБА_2 постанову ПС2 № 639114 від 08.06.2016 року, в справі про адміністративне правопорушення скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП і провадження у справі в цій частині закрити..

В іншій частині позову, в тому числі в частині скасування постанови ПС2 № 639114 від 08.06.2016 року, винесеної інспектором роти № 2 УПП в м. Чернівці ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 425 гривень, за вчинене правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП, відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Сторожинецький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Суддя: