Справа № 820/2039/15
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Київ К/800/7814/17

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Калашнікової О.В.,

Єрьоміна А.В.,

Кравцова О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року по справі №820/2039/15 за позовом Липковатівського аграрного коледжу до відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, треті особи: Міністерство аграрної політики та продовольства України, прокуратура Харківської області, Головне управління Держземагенства у Харківській області, Міністерство освіти і науки України, ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 р. Липковатівський аграрний коледж звернувся в суд з позовом до відділу Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області, треті особи: Міністерство аграрної політики та продовольства України, прокуратура Харківської області, Головне управління Держземагенства у Харківській області, Міністерство освіти і науки України, ОСОБА_5, в якому просив: визнати протиправними дії Відділу Держземагенства України у Нововодолазькому районі Харківської області щодо внесення змін до облікової статистичної звітності по ф 6-зем та 2-зем з виключення земельних ділянок загальною площею 4890 га, які перебувають у постійному користуванні Липковатівського аграрного коледжу на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та включення їх до земель запасу; зобов'язати Відділ Держземагенства України у Нововодолазькому районі Харківської області відновити в облікової статистичної звітності по ф 6-зем та 2-зем протиправно виключені земельні ділянки площею 4890 га, які перебувають у постійному користуванні Липкуватівського аграрного коледжу на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області станом на 01.01.2014 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що установа позивача заснована на державній формі власності, що проводить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям вищої освіти і має відповідний рівень кадрового та матеріального забезпечення. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.02.2015 р. №87-р „Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти та науки" цілісний майновий комплекс Коледжу переданий до сфери управління Міністерства освіти та науки України. Вважає, що відповідно до ст. 70 Закону України „Про вищу освіту" ним було набуте право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 4890 га, розташовану на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Відділом Держземагенства у Нововодолазькому районі Харківської області за Коледжем шляхом присвоєння кадастрових номерів та визначення землекористувача було визначене та закріплене право користування земельними ділянками площею 4890 га, розташованими в територіальних межах Бірківської сільської ради Нововодолазького району шляхом видання відповідних довідок про присвоєння кадастрових номерів наведених в переліку земельним ділянкам. Разом з тим, за результатами проведеної прокуратурою Харківської області перевірки, останньою була винесена вимога щодо впорядкування державної статистичної звітності форм 6-зем та 2-зем на підставі відсутності записів про право постійного користування Липковатівського аграрного коледжу у Книгах записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та право постійне користування землею Договорів оренди землі, внаслідок реагування на вказану вимогу, позивача виключено з державної статистичної звітності за формами 6-зем та 2-зем, чим порушені його права, як постійного користувача земельними ділянками.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2015 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.03.2016 року, скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені.

Постановою Верховного суду України від 22 листопада 2016 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_5, який виступає на стороні відповідача, про перегляд судового рішення касаційної інстанції з посиланням на надання копій судових рішень щодо неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних обставинах ( ч. 1 ст. 239 КАС України).

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2017 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_5, що виступає на стороні відповідача, про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.07.2015 року.

Не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції ОСОБА_4 звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

В касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає, що на досудовому розслідуванні в слідчому відділі Нововодолазького відділення Первомайського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення по заяві керівництва Липковатівського аграрного коледжу. 02.09.2016 року постановою начальника Нововодолазького відділу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області закрито кримінальне провадження щодо неї у зв,язку з відсутністю в її діях ознак складу кримінального правопорушення. Зазначена постанова скасована 28.10.2016 року за скаргою Липковатівського аграрного коледжу Нововодолазьким районним судом. ОСОБА_4 вважає, що основною підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження є судові акти адміністративного судочинства з встановленням виникнення та збереження. Зазначає, що оскаржуване судове рішення по цій справі безпосередньо впливає на її права та обов'язки, як особи зі статусом підозрюваної у кримінальному провадженні, оскільки ним встановлено неправомірність її дій, як посадової особи Відділу Держземагенства у Нововодалазівському районі Харківської області. До касаційної скарги заявник додає рішення судів, на які посилається та матеріали кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 211 КАС України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку судові рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції повністю або частково, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 232-1 КАС України передбачається порядок розгляду касаційної скарги, що надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи. Так, якщо касаційну скаргу на судове рішення було подано в установлені цим Кодексом строки, але вона надійшла до суду касаційної інстанції після закінчення касаційного розгляду справи або коли строки на подання касаційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин було поновлено або продовжено і особа, яка подала касаційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, суд касаційної інстанції розглядає таку скаргу за правилами, встановленими главою 2 КАС України. Залежно від обґрунтованості зазначеної в частині першої цієї статті скарги суд постановляє ухвалу або ухвалює постанову відповідно до статей 231 і 232 Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано ухвалу або постанову суду касаційної інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 159 КАС України рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.06.2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» та ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи з урахуванням вимог ст. 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Як зазначається у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року у справі « Проніна проти України»: кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і одержати відповідь.

Колегія суддів наголошує, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті.

Як вбачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 17.03.2016 року, ОСОБА_4 не брала участь у розгляді справи, а колегією суддів не перевірялися висновки судів попередніх інстанцій.

Рішення суду апеляційної інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, через наступне.

Статтею 6 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом положень ч. 3 ст. 2 КАС України суд не перевіряє доцільність прийняття суб'єктом владних повноважень рішень, дій, коли вони здійснені на підставі, у межах та у спосіб, передбачених Конституцією та законами України.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених ст.220 КАС України, дослідивши матеріали адміністративної справи, вказує на помилковість зазначених висновків суду апеляційної інстанції та порушення останнім норм процесуального права, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи доведений факт закріплення земельних ділянок за Коледжем, який, враховуючі вищенаведені чинні законодавчі норми, чинні акти органів місцевого самоврядування та виконавчої влади України, чинну землевпорядну документацію, є достатніми для збереження за Коледжем земельних ділянок на праві постійного користування. При цьому, рішення щодо вилучення, надання іншим особам або зміни цільового призначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 4890 га (або її часток), яка закріплена за Липковатівським аграрним коледжем та розташована на території Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області не приймалось.

Тобто, апеляційний суд дійшов висновку про неправомірність дій Відповідача під час внесення змін до статистичної звітності за формою 6-зем, 2-зем на тій підставі, що на стадії апеляційного провадження Позивачем були надані докази, які підтверджують право користування спірними земельними ділянками загальною площею 4890 га на території Бірківської сільської ради Нововодолазького району Харківської області за Липковатівським аграрним коледжем. Такими доказами суд апеляційної інстанції вважає: державні акти на вічне-користування землею НОМЕР_1 від 24.01.1952р. та НОМЕР_2 від 24.01.1952р., Земельнокадастрову книгу Липовкатівського радгоспу-технікуму від 12.03.1986р. А також на Постанову ЦК КП України і Ради Міністрів УРСР від 07.01.1972 р. №6 „Про перетворення у радгоспи окремих колгоспів Української PCP" та на виконання рішення Нововодолажської районної Ради депутатів трудящих від 18.01.1972 р. до Липковатівського радгоспу-технікуму приєднані колгоспи ім. Шевченка та „Червоний Жовтень", наказ №29 від 08.02.1972 р. Липковатівського радгоспу-технікуму;

рішення виконавчого комітету Бірківської селищної ради №1 від 28.01.1999 р. „Про закріплення в постійне користування земель за Липковатівським аграрним коледжем"; Протокол - рішення №14 Виконавчого комітету Нововодолажської районної ради депутатів трудящих Харківської області УССР від 25.07.1973 р. та „Проект внутрішньогосподарського землевпорядкування", затверджений виконкомом Нововодолажської районної Ради депутатів трудящих 25 липня 1973 р. з винесенням в натуру 10 жовтня 1973 p., земельних ділянок загальною площею 5387,7 га".

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, оцінивши дії та рішення Відповідача щодо внесення змін до статистичної звітності 6-зем, 2-зем на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, дійшла до думки про помилковість і передчасність висновків суду апеляційної інстанції.

У відповідності до положень ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст.70 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Виходячи з аналізу обставин справи спір виник щодо наявності підстав для переведення спірних земельних ділянок до земель запасу, а тому предметом доказування є правомірність дій Відповідача щодо формування і зміни статистичної звітності за формою 6-зем і 2-зем, а також наявність передбачених вимогами Інструкція з заповнення державної статистичної звітності з кількісного обліку земель, затвердженої наказом Державного комітету статистики України 05.11.98р. № 377 (далі за текстом - Інструкція №377), відомостей і документів про право користування спірними земельними ділянками.

Колегія суддів наголошує, що судом апеляційної інстанції не досліджувалося питання подання: актів на вічне користування землею НОМЕР_1 від 24.01.1952 p., НОМЕР_2 від 24.01.1952 р., що видавалися на ім'я артілю ім. Чапаева та артілю „Червоний Жовтень", Рішення Виконавчого комітету Бірківської селищної ради №1 від 28.01.1999 р. „Про закріплення в постійне користування земель за Липковатівським аграрним коледжем", Протоколу - рішення №14 Виконавчого комітету Нововодолажської районної ради депутатів трудящих Харківської області УССР від 25.07.1973 р. та „Проектом внутрішньогосподарського землевпорядкування", затвердженого виконкомом Нововодолажської районної Ради депутатів трудящих 25 липня 1973 р. та винесенням в натуру 10 жовтня 1973 p., земельних ділянок загальною площею 5387,7 га", Відповідачу до моменту внесення змін до статистичної звітності за формою 6-зем і 2-зем, як на підстави обізнаності останнього про наявність чи відсутність відомостей про право користування землею.

Крім того, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки вказаним вище документам в розрізі Інструкції №377 та не встановив, чи повинен був Відповідач знати про існування вказаних вище доказів, та чи підтверджують вказані докази право користування Липковатівського аграрного коледжу на спірні земельні ділянки.

Враховуючи викладене вище колегія суддів зазначає, що право постійного користування не може підтверджуватися жодними іншими доказами ніж ті, що прямо передбачені земельним законодавством.

Таким чином, надані Позивачем документи не можуть підтверджувати наявність безспірного права користування за Липковатівським аграрним коледжем і у зв'язку із чим не можуть вважатися належними та допустимими доказами по даній справі, зокрема враховуючи той факт, що акти на вічне користування землею НОМЕР_1 від 24.01.1952 p., НОМЕР_2 від 24.01.1952 р. видавалися на ім'я артілю ім. Чапаева та артілю „Червоний Жовтень" і відомості про них ніде не обліковувалися.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою необґрунтоване твердження апеляційного суду про те, що Липковатівський аграрний коледж є правонаступником Липковатівського радгоспу-технікуму, який у своє чергу є об'єднанням колгоспу ім.Шевченка (артіль ім. Чапаева) та колгоспу „Червоний Жовтень", а тому до Позивача, починаючи з 1972, перейшло право постійного користування земельними ділянками площею 5962 га.

У відповідності до положень Земельного кодексу Української Соціалістичної Радянської Республіки (УСРР) 1922 року, і за положеннями ЗК УРСР, і за положеннями Земельних кодексів України 1990 року та 2001 року, підставою для припинення права постійного (довічного) користування земельною ділянкою було припинення юридичної особи землекористувача без правонаступництва або якщо правонаступник не оформив права користування належним чином.

Судом апеляційної інстанції зроблений вказаний висновок взагалі без дослідження питання наявності або відсутності правонаступництва від зазначених вище перетворень і реорганізацій вказаних колгоспів та коледжів.

З урахуванням вищенаведеного судом апеляційної інстанції не з'ясовані обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення та не дають можливості суду касаційної інстанції визначитися в правильності правової оцінки обставин у справі судом апеляційної інстанції, що являється порушенням ст.ст.159,195 КАС України та є наслідком впливу на права та обов'язки ОСОБА_4, яка притягується до кримінальної відповідальності на підставі висновків суду по цій справі, як посадова особа.

Відповідно до ст. 230 КАС України розглянувши касаційну скаргу, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу, у тому числі, в разі скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанції з направленням справи для продовження розгляду або на новий розгляд.

Враховуючи, що касаційна інстанція відповідно до вимог ст. 220 КАС України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, колегія суддів вбачає за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції, а справу направити на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 230, 231, 232-1 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2015 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 17.03.2016 року по цій справі скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: