Справа № 824/492/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 р. м. Чернівці Справа № 824/492/16-а

11 год. 13 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Ковальчук Т.С.,

представника позивача Бобика Й.Б.,

представника відповідача Олара В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства "Бестком" до Державної податкової інспекції у м. Чернівцях про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення - рішення від 06.05.2016 р. № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 23.03.2016 р. по 29.03.2016 р. податковим органом переведено документальну позапланову перевірку Приватного підприємства "Бестком", за результатами якої складено Акт №381/24-12-14-02/32027222 від 05.04.2016 року. На підставі вказаного акту 06.05.2016 р. прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 32562 грн, та №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 26159 гривень. Однак позивач не погоджується з вказаними рішеннями, оскільки отримання маркетингових послуг від Приватного підприємства "Орім" підтверджено первинними документами, отримані послуги впливають на збільшення об'ємів продажу товарів, а відтак є усі підстави стверджувати про віднесення отриманих послуг до здійснення господарської діяльності Приватним підприємством "Бестком". Крім того, позивач зазначає, що посилання податкового органу на відсутність посадових осіб вказаного контрагента за податковою адресою (у тому числі у разі ухилення від сплати податків) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит позивача. А відтак, позивач стверджує, що висновки податкового органу, викладені у акті проведеної перевірки, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому прийняті податкові повідомлення - рішення необхідно скасувати.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених в письмових запереченнях. Так, податковий орган зазначає, що під час проведеної перевірки Приватного підприємства "Бестком" встановлена неможливість підтвердити реальність здійснення операцій підприємства по ланцюгу придбання товарів (робіт, послуг) з ПП "Орім"внаслідок чого встановлено заниження суми податку на додану вартість за лютий 2015 р. в сумі 21708 грн та завищення значення рядка 24 "Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду" декларації з ПДВ за лютий 2015 р. на суму 26159 гривень. Витрати позивача на придбання послуг з маркетингу не підтверджені первинними документами, які мали б бути складені у відповідності до вимог чинного законодавства. Крім того, податковий орган зазначає, що позивачем не обґрунтовано та не надано доказів обсягів отриманих послуг, не зазначено інформації відносно якого товару надавались послуги та вартість надання послуг з ПДВ. Також відповідач зазначає, що надані податковому органу первинні документи свідчать про невідповідність обчислення вартості отриманих послуг. Крім того, відповідно до отриманої податкової інформації ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області №170/10-13-22-05/39355541 від 18.03.2015 р. ПП "Орім" відсутнє за місцезнаходженням, в періоді, що аналізувався відсутні трудові, матеріальні ресурси, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення контрагентом господарської діяльності.

На підставі викладених обставин, податковий орган вважає, що позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, а податкові повідомлення - рішення винесені податковим органом правомірно.

В судовому засіданні була допитана у якості свідка ОСОБА_3 - менеджер з продажу в ПП «Бестком». Так, свідок зазначила, що між ПП «Бестком» та ПП «Орім» було укладено договір про надання маркетингових послуг. Згідно якого ПП «Орім» зобов'язувалося здійснити опитування та аналіз проданої, залишків продукції ПП «Бестком» вибірково по всій Україні. Даний аналіз здійснювався стосовно цукрозамінника 1200 з листопада по грудень 2014 року та стосовно цукерок ТМ «Pergale» протягом січня-лютого 2015 року. Товар для здійснення дослідження направлявся в розподільчий центр «АТБ-МАРКЕТ». Всі маркетингові дослідження оформлялися в формі звіту про проведення маркетингових послуг, який направлвся їм поштою. Завдяки цим маркетинговим дослідженням, ПП «Бестком» збільшив оборот свого товару, отримав правильну цінову політку продукції, яка цікавила їх та вибрали вірну позицію, щоб успішно працювати.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Державною податковою інспекцією у м. Чернівцях з 23.03.2016 р. по 29.03.2016 р. переведено документальну позапланову перевірку Приватного підприємства "Бестком", за результатами якої складено Акт №381/24-12-14-02/32027222 від 05.04.2016 року. В акті перевірки зафіксовано: заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню і сплаті в державний бюджет (ряд. 25 декларації) за лютий 2015 р. на суму 21708 грн; завищення значення рядка 24 "Від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду" декларації з ПДВ за лютий 2015 р. на суму 26159 гривень. ( том 1 а.с. 176-188).

На підставі акту №381/24-12-14-02/.05.2016 р. податковий орган прийняв податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 32562 грн (21708 грн основного платежу, 10854 грн штрафні (фінансові санкції), та податкове повідомлення-рішення №, яким застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 26159 гривень. (том 1 а.с. 168-169).

01.09.2014 р. між Приватним підприємством "Бестком" та Приватним підприємством "Орім" укладено договір №68274/384/БК-0000053 про надання маркетингових послуг. Пунктом 4.1 договору визначено, що по закінченні щомісячних послуг ПП "Орім" передає позивачу Акти здачі-прийняття послуг. Крім того, договором визначено, що позивач щомісячно здійснює оплату за надані послуги. (том 1 а.с. 16-21)

На виконання договору №68274/384/БК-0000053 позивачем надано суду Акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг), додатки до договору про надання послуг, в яких погоджено найменування послуг, термін надання, ціну та вартість послуг, податкові накладні, платіжні доручення на оплату отриманих послуг (включаючи суми ПДВ), результати проведених досліджень ПП "Орім" . (том 1 а.с. 22-135)

До матеріалів справи податковим органом додано лист ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області №170/10-13-22-05/39355541 від 18.03.2015 р., згідно якого встановлено, що з вересня 2014 р. по січень 2015р. на ПП "Орім" відсутні трудові, матеріальні ресурси, виробничі потужності, транспортні засоби, що дає змогу ставити під сумнів факт здійснення суб'єктом господарювання господарської діяльності. Крім того, у вказаному листі зазначено про розбіжність з контрагентом Приватним підприємством "Бестком" на суму 24133,34 грн суми ПДВ, відхилення складає 12066,67 гривень. Також зроблено висновок, що контрагенти з ПП "Орім" не могли здійснювати господарські операції, з урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, віддаленості контрагентів один від одного. (том 2 а.с. 25-43).

Позивачем в свою чергу, на підтвердження реалізації товару господарюючим суб'єктам надано бухгалтерську довідку №82 від 26.04.2017 р., якою підтверджено збільшення реалізації на торгові мережі України цукрозамінника 1200 в кількості 31908 шт. на суму 712486,80 грн., а також уникнення понесення збитку від реалізації цукерок ТМ «Pergale» в кількості 33792 шт. на загальну суму 1178245,94 грн.

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зобов'язаний перевірити дотримання вказаних критеріїв суб'єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

У відповідності із п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредитку виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну території України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг чи дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами законодавства визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв'язку з придбавання товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у зв'язку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суд враховує вимоги ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

При цьому, в разі надання відповідачем - податковим органом доказів, які підтверджують факт вчинення платником податку податкового правопорушення, саме на платника податків покладається обов'язок спростовувати обґрунтовані доводи податкового органу.

Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, за змістом процесуального закону платник податків повинен підтвердити належними та допустимим доказами свої заперечення проти наданих податковим органом.

За даними матеріалів справи, видами діяльності позивача за КВЕД, якими займався в період з 01.11.2014 р. по 28.02.2015 р., значиться: Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Як встановлено в ході судового розгляду справи між Приватним підприємством "Бестком" та Приватним підприємством "Орім" 01.09.2014 р. укладено договір №68274/384/БК-0000053 про надання маркетингових послуг, в якому зазначено що ПП "Орім" виступає виконавцем зазначених послуг. Також сторонами було укладено Додатки до зазначеного Договору, згідно яких сторонами погоджено найменування послуг, термін надання, ціну та вартість послуг.

Так, маркетингові послуги належать до безтоварних операцій і за своєю суттю є витратами на збут.

Документами, що підтверджують фактичне отримання маркетингових послуг можуть бути акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання послуги, який повинен мати всі обов'язкові реквізити первинних документів, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», звіт про проведення маркетингових досліджень, в якому мають бути викладені результати таких досліджень і дані рекомендації замовнику; а також бухгалтерські та статистичні документи, що підтверджують збільшення асортименту товарів, обсягу продажу, розміру доходу, тощо.

При цьому, слід зазначити, що жодним нормативно - правовим актом не затверджено форми бланку акту надання послуг чи звіту, крім законодавчо встановленого мінімуму обов'язкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону № 996-XIV для первинних та зведених облікових документів - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, слід також зазначити, що незначні недоліки в заповненні актів, носять оціночний характер та не є підставою для висновку про позбавленні юридичної сили і доказовості зазначеного первинного документа щодо наданих позивачу послуг. Відповідно, недотримання вимог, що пред'являються до оформлення первинного документа в бухгалтерському обліку, не може бути безумовним висновком про безпідставність виникнення податкової вигоди.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд вважає, що надані позивачем первинні документи, зокрема договір, податкові накладні, платіжні доручення, , акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг), звіт про проведені маркетингових досліджень, який між іншим має всі обов'язкові реквізити, зокрема, дату, місце складення документу, результат проведених робіт, підписи повноважних осіб, підтверджують реальність господарських правовідносин між позивачем та його контрагентом приватним підприємством «Орім».

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, до звіту про виконані маркетингові роботи було також долучено додаток з переліком послуг, які було здійснено приватним підприємством "Орім», що, відповідно, також підтверджує зв'язок отриманих маркетингових послуг з власною господарською діяльністю позивача та отримання останнім позитивного економічного ефекту. На підтвердження реалізації товару господарюючим суб'єктам матеріали справи містять також бухгалтерську довідку №82 від 26.04.2017 р., якою підтверджено збільшення реалізації на торгові мережі України цукрозамінника 1200 в кількості 31908 шт. на суму 712486,80 грн., а також уникнення понесення збитку від реалізації цукерок ТМ «Pergale» в кількості 33792 шт. на загальну суму 1178245,94 грн.

Також судом враховано і правосуб'єктність сторін на час укладення правочину та проведення господарських операцій, зокрема, ПП "Орім" було зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було платником податку на додану вартість. Акт перевірки не містить посилань на те, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію і свідоцтво платника податку на додану вартість контрагента позивача - ПП "Орім" були скасовані чи визнані недійсними за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договорів, так і на дату складання податкових накладних.

За викладених обставин, суд вважає, що спірні господарські операції позивача з придбання маркетингових послуг мали реальний характер, були пов'язані з господарською діяльністю позивача, спричиняючи зміни в структурі його активів, підтверджені належним чином оформленими документами первинного бухгалтерського обліку, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Суд звертає увагу на те, що жодних належних та допустимих доказів щодо відсутності у ПП "Орім" матеріальних ресурсів відповідачем суду не надано, а відсутність основних фондів не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов'язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб'єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб'єктів господарювання для виконання зобов'язань по укладених ним договорах.

Окрім того, в законодавстві відсутня норма, яка б зобов'язувала підприємство перевіряти наявність таких ресурсів у контрагента та формувати податковий кредит лише за їх наявності.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача, як на обґрунтування своїх висновків, на відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності у контрагента позивача, оскільки такі висновки неможливо зробити без належної перевірки діяльності суб'єкта господарювання.

Відповідно до акту перевірки позивача, податковим органом не здійснювалось належної перевірки первинно-бухгалтерських документів ПП "Орім"; не перевірялася наявність господарсько-правових стосунків з іншими суб'єктами господарювання по оренді основних засобів виробництва, складських приміщень, транспортних засобів; наявність правовідносин по зберіганню матеріальних цінностей; наявність укладених цивільно-правових угод з іншими суб'єктами господарювання щодо надання послуг або виконання робіт.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання податкового органу на лист ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області №170/10-13-22-05/39355541 від 18.03.2015 р., відповідно до якого відповідач стверджував про відсутність реальності здійснення господарських операцій з контрагентом ПП "Орім". Суд звертає увагу, що вказаним листом жодним чином не спростовується факт здійснення господарських операцій між позивачем та ПП "Орім", а міститься інформація щодо розбіжності у ПП "Орім" по взаєморозрахунках с контрагентами, в тому числі із ПП "Бестком". Крім того, суд звертає увагу податкового органу, що вказаний лист не є доказом відсутності факту реального здійснення господарських правовідносин між позивачем та вказаним контрагентом, оскільки непідтверджений відповідними доказами, є суб'єктивною точкою зору посадових осіб ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області та носять лише характер припущень.

Поряд із вказаним, суд звертає увагу, що зі змісту вказаної податкової інформації вбачається, що предметом перевірок були господарські відносини ПП "Орім" із його контрагентами. Будь-яких обґрунтованих та логічних пояснень з приводу взаємозв'язку господарських операцій, що викликають сумніви податкового органу щодо їх реальності із господарськими операціями, які було досліджено у ході перевірки контрагента позивача щодо тотожності предмету господарських відносин у вказаних підприємств та їх зв'язку із виконанням зобов'язань перед позивачем податковим органом не наведено.

Суд звертає увагу на те, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що податковий орган переважно обґрунтовує правомірність своїх рішень нереальністю спірних господарських операцій між позивачем та ПП "Орім". Втім, сам акт перевірки не містить будь-якого документального підтвердження щодо відсутності фінансово-господарських відносин позивача по взаєморозрахункам з цим контрагентом, а викладені у ньому висновки щодо нікчемності укладених правочинів не ґрунтуються на документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

Крім того, суд виходить із презумпції сумлінності платників податків та інших учасників правовідносин в економічній сфері, відповідно до змісту якої презумується, що дії платника податків, які мають своїм результатом одержання певної податкової вигоди економічно виправдані, а відомості, що містяться в його первинних бухгалтерських документах та податковій звітності є достовірними, якщо інше не доказано у встановленому законодавством порядку належними та допустимими доказами.

Згідно з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в листі від 02.06.2011 №742/11/13-11, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Крім того, суд звертає увагу на те, що анулювання свідоцтва платника ПДВ, ліквідація юридичної особи або відсутність юридичної особи за місцезнаходженням самі по собі не призводять до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої особи до моменту виключення її з державного реєстру, та не позбавляє правового значення видані за цими господарськими операціями податкові накладні.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 КАС сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Тобто, податковий орган повинен надати суду відповідні докази, які підтверджують доводи щодо відсутності господарських операцій між Приватним підприємством "Бестком" та Приватним підприємством "Орім", правомірності прийнятих ним оспорюваних рішень.

В свою чергу, суд констатує, що фактичне здійснення господарських операцій між цими контрагентами підтверджується первинними та іншими документами, які оформлені у відповідності до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та в повній мірі відображають зміст і характер вчинених господарських операцій. Реалізації товару господарюючим суб'єктам підтверджується бухгалтерською довідкою №82 від 26.04.2017 р., якою підтверджено вплив на фінансовий результат діяльності ПП «Бестком», а саме збільшення реалізації на торгових мережах України цукрозамінника 1200 в кількості 31908 шт. на суму 712486,80 грн., а також уникнення понесення збитку від реалізації цукерок ТМ «Pergale» в кількості 33792 шт. на загальну суму 1178245,94 грн.

Таким чином, позивач підтвердив доводи про реальність господарських операцій, вплив маркетингових послуг на фінансовий результат діяльності, вказаними вище документами та поясненнями, тому не визнання податковим органом права на податковий кредит суд вважає безпідставним. Наявність у позивача належним чином оформлених податкових накладних, отриманих у межах взаємовідносин із ПП "Орім", суду доведено.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Таким чином, у зв'язку з наявністю у позивача відповідних первинних документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку, зокрема, податкових накладних, суд дійшов висновку про обґрунтованість дій Приватного підприємства "Бестком" щодо формування податкового кредиту по взаємовідносинах із вказаним контрагентом на суму 287200 грн.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Розглядаючи справу "Інтерспав" проти України про порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський суд з прав людини висловив свою думку, яка полягає в наступному: "коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань".

За таких обставин, покупець не може нести відповідальність за можливе порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень.

Відповідачем не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатися про те, що ПП "Орім" можливо, порушують вимоги податкового законодавства, зокрема, щодо подання податкової звітності, відсутності за юридичним місцезнаходженням.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладені норми та обставини, суд вважає, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами фактів неправомірного формування позивачем податкового кредиту, а відтак прийняті податкові повідомлення-рішення від 06.05.2016 р. № та № на суму 58721 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірність прийнятих рішень.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вирішує стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 9315,55 грн сплаченого судового збору відповідно до квитанцій №3145, №3146 від 06.03.2017 р., №пн4835 від 17.03.2017 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення- рішення від 06.05.2016 року № , № .

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 9315,55 грн сплаченого судового збору відповідно до квитанцій №3145, №3146 від 06.03.2017 р., №пн4835 від 17.03.2017 року.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 25 травня 2017 р.