Справа № 759/4892/16-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Київ К/800/25921/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Черпіцької Л.Т.,

Шведа Е.Ю.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року у справі № 759/4892/16-а (№ 2-а/759/138/16) за позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління пенсійного фонду в Деснянському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просив: визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду в Деснянському районі м. Києва щодо утримання з його пенсії надміру виплаченої пенсії в розмірі 19969,98 грн. та стягнути з відповідача суму утриманої пенсії в розмірі 19969,98 грн.

Позов мотивований протиправністю утримання з виплачуваної позивачу пенсії в указаній сумі, адже, на думку позивача, факт реєстрації у якості фізичної особи-підприємця не наділяє особу статусом працюючої особи.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 з 01 лютого 1997 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як інвалід ІІІ групи і як непрацююча особа.

02 квітня 2001 року позивача зареєстровано у Єдиному державному реєстрі фізичних осіб та юридичних осіб-підприємців як суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу-підприємця, припинення підприємницької діяльності зареєстровано 11 січня 2010 року.

Про проведення державної реєстрації у якості фізичної особи-підприємця позивач до органів Пенсійного фонду України не повідомив.

На підставі підпункту «а» пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2002 року № 374 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також пенсій, призначених відповідно до інших законів України, які раніше не підвищувались» позивачеві з 01 квітня 2002 року як непрацюючому пенсіонерові пенсію збільшено на 12% (без врахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій).

12 червня 2009 року при відпрацюванні пенсійних справ громадян, які перебувають на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, виявлено, що позивач зареєстрований у Єдиному державному реєстрі фізичних осіб та юридичних осіб - підприємців як суб'єкт підприємницької діяльності, у зв'язку з чим комісією Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва прийнято рішення від 13 квітня 2010 року про утримання з нього переплати пенсії в розмірі 20 відсотків пенсії щомісячно до повного погашення.

Листом Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва від 21 червня 2010 року № 2205/06 на запит позивача останньому роз'яснено причини та підстави утримань із його пенсії.

Вважаючи такі дії пенсійного органу протиправними, а суму утриманої пенсії такою, що підлягає стягненню на його користь, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із правомірності спірних дій Управління пенсійного фонду в Деснянському районі м. Києва.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до пункту «а» частини першої постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2002 року № 374 «Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також пенсій, призначених відповідно до інших законів України, які раніше не підвищувались» збільшено з 1 квітня 2002 року непрацюючим пенсіонерам на 12 відсотків пенсії (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій), призначених відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (крім пенсій, призначених відповідно до частини четвертої зазначеної статті).

Статтею 1 Закону України «Про підприємництво» встановлено, що підприємництво - це безпосередня, самостійна, систематична на власний ризик діяльність по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 43 Закону Україна «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації фізичної особи - підприємця є датою державної реєстрації фізичної особи - підприємця.

Відповідно до частини третьої статті 46 цього ж Закону державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця проводиться у разі прийняття фізичною особою-підприємцем рішення про припинення підприємницької діяльності.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсіонерів зобов'язано повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а у разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії встановлений обов'язок пенсіонерів відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідно до статті 103 названого Закону суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії; відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.

Частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як уже зазначено, позивач про проведення його державної реєстрації як фізичної особи-підприємця та, відповідно, набуття статусу працюючої особи, з 02 квітня 2001 року відповідача не повідомив, що свідчить про правомірність дій пенсійного органу щодо повернення переплати пенсії, яка виникла у позивача, шляхом утримання з пенсії позивача 20 відсотків пенсії щомісячно до повного погашення.

Враховуючи викладені норми чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства та обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками судів про правомірність дій пенсійного органу на відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій надана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень судами не допущено, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а постанову Святошинського районного суду м. Києва від 04 липня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01 вересня 2016 року у справі № 759/4892/16-а (№ 2-а/759/138/16) залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: