Справа № 428/2265/17
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Юзефович І.О.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 року справа №428/2265/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шишова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Сєвєродонецькогоміського суду Луганськоїобластівід 11 квітня 2017 р. у справі № 428/2265/17 (головуючий І інстанції Юзефович І.О.) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дій щодо встановлення розміру пенсії, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2.(надалі позивач) звернувся в березні 2017року до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (надалі управління, відповідач) в якій просив суд визнати протиправними дії щодо встановлення основного розміру пенсії 68% відповідних сум грошового забезпечення; зобов'язати встановити основний розмір пенсії 70% відповідних сум грошового забезпечення згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов'язати здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії 70% відповідних сум грошового забезпечення , починаючи з 21.09.2016р. з урахуванням проведених виплат.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 квітня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправними дії щодо встановлення розміру пенсії , зобов'язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо встановлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, основного розміру пенсії 68% відповідних сум грошового забезпечення протиправними.

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області встановити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., основний розмір пенсії 70 % відповідних сум грошового забезпечення у відповідності до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. , грошове забезпечення з урахуванням основного розміру пенсії 70 % грошового забезпечення, починаючи з 21.09.2016р. з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що вирішення питання щодо призначення (перерахунку) пенсії без висновку медичної комісії є неприпустимим , оскільки наявність цього документу вимагається пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року № 135/13402. За таких обставин Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області вважає, що підстав для підстав для перерахунку пенсії у розмірі 70 % від відповідних сум грошового забезпечення.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_2 в період з 14.08.2014р. по теперішній час безпосередню брав участь в АТО, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області.

Рішенням комісії МВС України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників ОВС України № 20/І/ХІІІ/133 від 29.10.2015р., ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій. Згідно копії посвідчення серії МВ №027649 , виданого 06.11.2015р. Головним управлінням МВС України в Луганській області , ОСОБА_2, є учасником бойових дій. 14.09.2016р. наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Луганській області полковником поліції ОСОБА_3 № 623 о/с ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнений зі служби у поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу).

З 21.09.2016р. позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Розмір його пенсії становить 68 % відповідного грошового забезпечення, без урахування звільнення зі служби в поліції через хворобу.

Вважаючи, що пенсію йому призначено у розмірі, меншому, ніж передбачено чинним законодавством, позивач звернувся до відповідача із заявою про її перерахунок, однак отримав відмову з посиланням на те, що відсутні підстави для проведення такого перерахунку.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено , що особи офіцерського складу , прапорщики і мічмани , військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом , особи , які мають право на пенсію за вказаним Законом № 2262 за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до п.«а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особам офіцерського складу , прапорщикам і мічманам , військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів , а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я , особам , звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2 , 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з ч.2 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб , звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Суд апеляційної інстанції зазначає що пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» ст.77 Закону України «Про національну поліцію» встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001р., військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу ,осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей , військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Відповідно до п.1.1 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001р., медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуваннямвимог пункту 1.43 цього Порядку.

Згідно з п.1.117 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001р. свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військовогообліку, не придатними для військовоїслужби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військовоїслужби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 лютого 2007 року № 135/13402 встановлено, що одним із документів, необхідних для призначення пенсії є військово-медичні документи про стан здоров'я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію).

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач пройшов таку комісію, за результатами якої, військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» було видано свідоцтво про хворобу № 135 від 08.09.2016р. З його змісту вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1., не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Пунктом 1.63.5 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06 лютого 2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року за № 165/5356 визначено, що за результатами медичного огляду ВЛК щодо осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виносить такі постанови: «Придатний до військової служби»; «Придатний до військової служби. Не придатний на посаду» (вказану в направленні відділу роботи з особовим складом та згідно з Таблицею вимог до індивідуальних психофізіологічних особливостей); «Обмежено придатний до військовоїслужби»; «Потребує звільнення від виконання службових обов'язків (занять), відпустки за станом здоров'я»; «Не придатний до військовоїслужби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; «Не придатний до військової служби зізняттям з військовогообліку». Даний перелік постанов є вичерпним, а отже винесення будь-якої іншої постанови законодавством не передбачено.

Також колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено зі служби в поліції саме відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі вище викладеного колегія суддів зазначає, що аналіз наведених норм права дає підстави вважати , що позивач має право на призначення пенсії як особа, звільнена зі служби в поліції відповідно до п.2 ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію», згідно п. (а) ч.1 ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення, що свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку існує невідповідність термінології яка застосовується в ст.77 Закону України «Про національну поліцію» в якій однією з підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції з термінологією, яка застосовується в пункті 1.63.5 Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06 лютого 2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року за № 165/5356, щодо встановлення підстав для звільнення за станом здоров'я. Тобто в зазначеному Порядку не передбачена формулюровка для звільнення особи саме у зв'язку з «непридатністю до служби в поліції».

Статтею 8 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто, право на пенсію встановлено Конституцією України.

Європейський суд з прав людини по справі «Сєрков проти України», заява № 39766/05, рішення від 07 жовтня 2011 року в параграфах 41-43, зазначив що можливість різного тлумачення одних і тих самих положень законодавства головним чином була спричинена неналежним станом національного законодавства та думку Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з такого важливого фіскального питання, яка призводила до його суперечливого тлумачення судом, порушує вимоги Конвенції щодо «якості закону». Також було встановлено, що у разі якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, або якщо норми різних законів або нормативних актів дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Проте у цій справі державні органи обрали тлумачення національного законодавства, менш сприятливе для платників податків, що призвело до стягнення ПДВ із заявника (див. також рішення у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 57, від 14 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто в даному випадку, якщо казати про «якість закону» а саме про неузгодженість термінології яка використана в Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06 лютого 2001 року та в Законі України «Про національну поліцію», слід з урахуванням вимог ч.1 ст.2 КАС України захистити права фізичної особи.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких підстав, суд вважає, що відповідачем не доведена законність та правомірність прийняття спірного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160, 183-2, 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 квітня 2017 р. у справі № 428/2265/17 - залишити без задоволення.

Постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 квітня 2017 р. у справі № 428/2265/17 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов