Справа № 815/678/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Київ К/800/8219/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року

у справі №815/678/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль-Південь» (надалі - ТОВ «Автомагістраль-Південь»)

до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (надалі - ДПІ у Приморському районі м. Одеси)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

ТОВ «Автомагістраль-Південь» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 04.10.2012 року №, №, №, №.

Справа розглядалась неодноразово. За наслідками останнього її розгляду постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30.11.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено.

Не погодившись з висновками суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ТОВ «Автомагістраль-Південь» зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи Одеським апеляційним адміністративним судом надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить відмовити в задоволенні касаційної скарги відповідача в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як з'ясовано попередніми судовими інстанціями, відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Автомагістраль-Південь» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2011 року по 31.03.2012 року, за результатами якої складено акт від 20.09.2012 року №5588/22-1/34252469.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні будівельних матеріалів, послуг із забезпечення працівниками різної кваліфікації, послуг із забезпечення дорожньо-будівельною чи іншою технікою, послуг із забезпечення проживання працівників та паливно-мастильних матеріалів у Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Геліос Трейд» з огляду на непідтвердження реального характеру здійснених операцій.

Обґрунтовуючи свою позицію, контролюючий орган посилався на податкову інформацію (акт від 15.08.2012 року №1360/22-1/37008983 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ТД «Геліос Трейд»), що надійшла від органу державної фіскальної служби за місцем реєстрації контрагента позивача, де зазначено про неперебування цієї особи за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням, а також відсутність у неї майна, основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для провадження фактичної господарської діяльності та виконання договірних зобов'язань перед ТОВ «Автомагістраль-Південь».

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 04.10.2012 року прийнято податкові повідомлення-рішення: №, згідно з яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 13169045,00 грн.; №, згідно з яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 3218530,00 грн.; №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 41053747,00 грн. за основним платежем та 7587,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 28114236,00 грн. за основним платежем та 11517395,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

За наслідками адміністративного оскарження, названі податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скарги позивача - без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції звернув увагу на недоліки представленої позивачем первинної документації та дійшов висновку, що такі документи не можуть слугувати належними доказами реального характеру здійснених господарських операцій, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення прийнято органом державної фіскальної служби на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Подібні за правовим регулюванням норми закріплено й у пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств».

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як з'ясовано судом апеляційної інстанції, реальність здійснення господарських операцій з придбання позивачем товарів та послуг у ТОВ «ТД «Геліос Трейд» засвідчується відповідними видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами списання, актами здачі-прийняття робіт, податковими накладними, подорожними листами, доказами передислокації техніки, банківськими виписками.

Наведені документи підтверджують і розкривають суть, внутрішню сторону господарських операцій з придбання спірних товарно-матеріальних цінностей і послуг, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об'єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

При цьому, суд апеляційної інстанції цілком об'єктивно відхилив посилання суду першої інстанції на недоліки поданих позивачем документів як на підставу для відмови в задоволенні позову, оскілки певні недоліки первинних та розрахункових документів, складених за результатами проведених господарських операцій, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, що зумовлені, зокрема, результатом описок чи механічних помилок, проте, як у даній ситуації, містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Не подано відповідачем й допустимих і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ «Автомагістраль-Південь» як платника податків або можливої фіктивності його контрагента. На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та ТОВ «ТД «Геліос Трейд» були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

В свою чергу, за встановлених судом апеляційної інстанції в розглядуваній справі обставин доводи ДПІ у Приморському районі м. Одеси на обґрунтування фіктивного характеру проведених операцій щодо відсутності в ТОВ «ТД «Геліос Трейд» матеріальних та трудових ресурсів також не можна визнати об'єктивними, оскільки така відсутність не виключає можливості реального виконання ним господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу), а основні та транспортні засоби можуть перебувати в контрагента на праві оренди або лізингу.

З огляду на викладене, Одеський апеляційний адміністративний суд дійшов вірного висновку про правомірність відображення позивачем у податковому обліку господарських операцій з придбання в ТОВ «ТД «Геліос Трейд» товарів та послуг.

Отже, оцінюючі зібрані у справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправними й скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун