Справа № 802/535/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 травня 2017 р. Справа № 802/535/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора відділу держаної реєстрації речових прав Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до державного реєстратора відділу держаної реєстрації речових прав Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 від 11.09.2015, індексний номер 24348043.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом спадкового майна своєї матері - ОСОБА_3, яка ще за свого життя розпочала процес приватизації земельної ділянки, що знаходиться під належною їй часткою будинку. Представник ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до рішення Вінницької міської ради від 26.12.2014 №1964 спадкодавиці надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Як зазначає позивач, рішенням державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради Левчук Ірини Вікторівни про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3, площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, індексний номер 24348043, прийняте 11.09.2015, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, кадастровий номер - НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На переконання представника ОСОБА_1, оскільки оскаржуване рішення прийняте після смерті особи (ОСОБА_3), то право власності не могло бути зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що у зв'язку з наявністю оскаржуваного рішення та відповідного запису в Державному реєстрі речових прав він не може подати до Вінницької міської ради заяву про внесення змін до рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність.

На вказаний адміністративний позов представник відповідача 18.05.2017 подала заперечення, суть яких зводиться до того, що державна реєстрація речових прав на земельну ділянку № НОМЕР_1 за ОСОБА_3 здійснена на підставі документів, поданих заявником, підстав для відмови у реєстрації права власності у державного реєстратора не було.

Враховуючи, що документи, на підставі яких здійснена державна реєстрація, не скасовані, на переконання сторони відповідача, відсутні підстави для задоволення позову.

Представники сторін у судове засідання, призначене на 19.05.2017, не прибули, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали, справи, суд встановив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом спадкового майна своєї матері - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 22.12.2014. На момент смерті за спадкодавицею було зареєстровано частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1.

Спадкодавиця ще за свого життя розпочала процес приватизації земельної ділянки, що знаходиться під належною їй часткою будинку. Відповідно до рішення Вінницької міської ради від 26.12.2014 №1964 ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі зазначеного рішення ПП "Юридично-земельний союз "Альянс" розробило проект землеустрою. На підставі підготовленого проекту землеустрою Департамент архітектури, містобудування та кадастру 28.04.2015 надав висновок, яким зазначений проект погодив. Позитивний висновок також було надано управлінням Держгеокадастру у м. Вінниці 05.06.2015 за № 19-230-0.3-1579/2-15.

26.06.2015 Вінницька міська рада прийняла рішення № 2204 про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_3 земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 1000 кв.м. безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Ірини Вікторівни про державну реєстрацію від 11.09.2015, індексний номер 24348043, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, кадастровий номер - НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до заочного рішення Вінницького міського суду від 29.06.2016 суд визнав за ОСОБА_1 права власності на 47/100 часток будинковолодіння, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

Крім того, суд встановив, що позивач звертався з цивільним позовом, пред'явленим до Вінницької міської ради, про визнання права власності на земельну ділянку у зв'язку з набуттям права власності на розташований на ній житловий будинок.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28.02.2017 позивачу у позові відмовлено, оскільки реєстрація права власності за померлою спадкодавицею є нікчемною, а тому не породжує ніяких юридичних наслідків.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд виходив з такого.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до преамбули Закону № 1952-ІV цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно зі ст. 2 Закону № 1952-ІV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Статтею 3 Закону № 1952-ІV визначено, що Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-ІV 1. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно 2) право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; іпотека; довірче управління майном 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-ІV орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

За приписами ч. 4 ст. 15 Закону № 1952-ІV державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов'язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону № 1952-ІV разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

За приписами ч. 7 ст. 16 Закону № 1952-ІV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на момент виникнення спірних правовідносин були визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету міністрів України № 868 від 13.10.2013 (далі - Порядок № 868).

Згідно з п. 11 Порядку № 868 під час подання заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі фізична особа повинна пред'явити документ, що посвідчує її особу, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи також - документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадках, установлених законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому нормативно-правовими актами порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та п. 15 Порядку № 868 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

За приписами ст. 24 Закону № 1952-ІV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа;

4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 4-2 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

З матеріалів справи суд встановив, що оскаржуване рішення прийняте державним реєстратором на підставі таких документів:

заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо права власності), що подана ОСОБА_4;

копій паспортів та карток платників податків (ОСОБА_4 та ОСОБА_3)

довіреності серії № 567 від 27.05.2014;

витягу з рішення Вінницької міської ради № 2204 від 26.06.2015,

витягу з Державного земельного кадастру, № НВ-015 від 09.09.2015, що виданий управлінням Держгеокадастру у місті Вінниці Вінницької області.

Разом із тим, на момент звернення ОСОБА_4В із заявою про реєстрацію права власності в інтересах ОСОБА_3 довіреність, яка була подана державному реєстратору, втратила свою чинність. Тому ОСОБА_4 не була належним заявником, а подана нею заява не є належною підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Такий висновок обґрунтовується наступним.

Згідно з ч. 1 ст. 244 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно до ч. 3 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі смерті особи, яка видала довіреність.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, у ОСОБА_4 були відсутні повноваження представляти інтереси ОСОБА_3 для здійснення державної реєстрації на підставі довіреності серії № 567 від 27.05.2014.

Враховуючи викладене суд зазначає, що у зв'язку із припиненням представництва за довіреністю та відсутністю підстав для здійснення реєстраційних дій, рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Ірини Вікторівни про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 01 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, індексний номер 24348043, прийняте 11.09.2015, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - 01, кадастровий номер - НОМЕР_1, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 1952-ІV в разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Із системного аналізу вищевикладених норм та з'ясованих судом обставин суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції Вінницької області Левчук Ірини Вікторівни № 24348043 від 11.09.2015 про державну реєстрацію права та їх обтяжень, а саме права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович