Справа № 242/1890/17
Суддя: Черков В. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/1890/17
Провадження № 2-а/242/145/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Селидове справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірним та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в період з 15.09.1997 року до 07.02.2017 року працював суддею Селидівського міського суду Донецької області, заступником голови Селидівського суду Донецької області. На підставі рішення ОСОБА_3 правосуддя від 31.01.2017 року та наказу голови Селидівського міського суду Донецької області від 07.02.2017 року був звільнений з займаної посади у звязку з виходом у відставку згідно пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України. Відповідачем було призначено довічне грошове утримання з 13.02.2017 р. у розмірі 80 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Вважає, що дії відповідача є неправомірними і просив суд зобовязати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період навчання в інституті та роботу в прокуратурі, здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання; визнати неправомірним дії відповідача в призначенні призначеного йому довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді; зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідні періоди згідно трудової книжки, а саме навчання у вищому учбовому закладів та роботу в прокуратурі; зобовязати відповідача здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 13.02.2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких зазначила, що 13.02.2017 р. позивач звернувся до управління із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який не досяг пенсійного віку у відповідності до положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. З 28.02.2017 р. було призначено довічне грошове утримання у розмірі 80 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді. Періоди навчання з 01.09.1982 р. по 23.12.1984 р. у Харківському юридичному інституті, період служби в лавах Радянської армії з 21.11.1975 р. по 22.11.1977 р., період роботи стажистом у прокуратурі з 24.12.1984 р. по 13.01.1985 р., з 14.01.1985 р. по 17.07.1985 р., з 18.07.1985 р. по 25.09.1995 р. не були зараховані до стажу, який дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці. Оскільки стаж роботи на посаді судді позивача складає 19 років 04 місяці 24 дня, розмір його довічного грошового утримання визначається як 20 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і дослідивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, встановив наступне.

При зверненні до Селидівського ОУПФУ позивачем були надані необхідні документи для призначення довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, у довідці, виданій Селидівським міським судом Донецької області, були зазначені періоди роботи: з 21.11.1975 р. по 22.11.1977 р. служба в лавах Радянської армії 02 роки 00 місяців 01 день; з 01.09.1982 р. по 23.12.1984 р. навчання у Харківському юридичному інституті 01 рік 01 місяць 26 днів; з 24.12.1984 р. по 13.01.1985 р. робота на посаді стажиста прокуратури Жовтневого району м.Маріуполя 20 днів; з 14.01.1985 р. по 17.07.1985 р. робота на посаді стажиста прокуратури Київського району м.Донецька 06 місяців 04 дня; з 18.07.1985 р. по 25.09.1995 р. робота на посаді стажиста, помічника, старшого помічника Донецького прокурора по нагляду за дотриманням законів у ВТУ; з 15.09.1997 р. по 07.02.2017 р. робота на посаді судді Селидівського міського суду.

Згідно з вимогами статті 131 Закону №2453-УІ, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражі України; члена ВРУ, ОСОБА_3 кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державного і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону №2453-УІ, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Ці положення містяться також і в ст. 34 п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в ред. від 05.01.2017 року).

До набрання чинності Законом №2453-УІ зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 43- Закону №2862-XII, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом 2 частини 4 цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судці та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, ОСОБА_3 арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету ОСОБА_4 України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 були визнані неконституційними, зокрема, положення частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-УІу редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ, які передбачали зменшення розміру щомісячного грошового утримання судці.

При цьому Конституційний Суд України визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-УІ в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №245З-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-УІІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-УІІІ, а саме, «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судці, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Статтею 8 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і діє верховенство права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Принцип верховенства права як першочерговий закріплений у статтях 7, 8 КАС України.

Статтею 22 Конституції України визначено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність судців закріплена в Конституції України, отже, статус судді, який зберігається і за суддею у відставці, є конституційним.

Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Отже, враховуючи вищезазначені рішення Конституційного Суду, не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах положення Закону, які призводять до звуження прав судді, а саме, до зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі положення, як і положення Закону, поставлені на розгляд Конституційним Судом, визнані неконституційними та такими, що звужують права судді, шляхом зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вищенаведене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди судцям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і, таким чином, вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Наведені положення підтверджуються й міжнародними стандартами у сфері судочинства.

Так, згідно пункту 54 Рекомендації СМ/Лес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету ОСОБА_4 Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Пунктом 1.2 Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 року за №200/14891, встановлено, що щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного після відрахування судді зі штату суду згідно з наказом, виданим на підставі акту Верховної ОСОБА_4 України або Президента України про звільнення у зв'язку з поданням заяви про відставку, у тому числі, у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обов'язків, та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду. У разі звернення пізніше трьох місяців з дня відрахування судді зі штату суду щомісячне довічне утримання призначається з дня звернення.

Крім того, у постанові від 01.07.2014 року в справі №21-244а14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Відмовляючи мені в зарахуванні стажу роботи в прокуратурі на посадах стажиста, помічника прокурора, старшого помічника прокурора з підстав, що ці посади не вважаються прокурорами відповідач порушує закон.

Згідно ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року під поняттям «прокурор» в цьому Законі слід розуміти Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники та помічники прокурора, начальники управлінь, відділів та їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь, відділів, які діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Згідно ст. 86 цього ж Закону до вислуги років, що дає право на пенсію згідно статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників, слідчими, суддями.

Стаття 32 КПК України передбачає, що «прокурором» вважається Генеральний прокурор України, прокурор Автономної республіки Крим, прокурор області, прокурор міста Києва, районний, міський прокурор, військовий прокурор, транспортний прокурор та інші прокурори, прирівняні до прокурорів областей, районних або міських прокурорів, їх заступників і помічників, прокурори управлінь і відділів прокуратур, які діють у межах своєї компетенції.

Відповідно до п. 15 ст. 3 КПК України прокурор особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах своїх повноважень, тобто законодавець уточнює поняття прокурор і працівник прокуратури, прокурор.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 2-15, 94, 158-163, 186, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірним та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Селидівського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в призначенні ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 % від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді.

Зобовязати Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та зарахувати до стажу роботи періоди згідно трудової книжки, а саме: з 01.09.1982 р. по 23.12.1984 р. навчання у Харківському юридичному інституті; з 24.12.1984 р. по 13.01.1985 р. робота на посаді стажиста прокуратури Жовтневого району м.Маріуполя; з 14.01.1985 р. по 17.07.1985 р. робота на посаді стажиста прокуратури Київського району м.Донецька; з 18.07.1985 р. по 25.09.1995 р. робота на посаді стажиста, помічника, старшого помічника Донецького прокурора по нагляду за дотриманням законів у ВТУ.

Зобовязати Селидівське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 13.02.2017 року з урахуванням раніше здійснених виплат.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г. Черков