Справа № 826/19202/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про закриття провадження у справі

23 травня 2017 року м. Київ№ 826/19202/16
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А., за участю секретаря судових засідань Артеменко Я.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Обслуговуючого гаражно-будівельного кооперативу «Волгоградський»

до Київської міської ради

третя особа 1. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської

ради (Київської міської державної адміністрації)

2. Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду

спеціального призначення «Спецжитлофонд»

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії

за участю представників сторін:

від позивача: Мостовий О.В.;

від відповідача: Власенко І.І.;

від третьої особи-1: Сергієнко А.А.;

від третьої особи-2: Єзута К.С.;

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Обслуговуючий гаражно-будівельний кооператив «Волгоградський» (надалі - позивач/ОГБК «Волгоградський») з адміністративним позовом до Київської міської ради (надалі - відповідач/КМР, Київрада), треті особи: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - третя особа-1/Департамент земельних ресурсів ВО КМР (КМДА)), Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (надалі - третя особа-2/КП «Спецжитлофонд»), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Київради щодо розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га (кадастровий номер :62:029:0030) ОГБК «Волгоградський» для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки, розміщеної за адресою: вул. Шолом-Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва (категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, справа №9617).

2. Стягнути з Київради на користь ОГБК «Волгоградський» сплачений судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.12.2016 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Так, в судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження в адміністративні справі №826/19202/16 у зв'язку з тим, що вказану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, в судовому засіданні судом було поставлено на обговорення учасників процесу заявлене представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі.

Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував з підстав його необґрунтованості.

Представники відповідача та третіх осіб клопотання підтримали та просили суд його задовольнити.

Розглянувши заявлене клопотання, заслухавши в судовому засіданні думку сторін, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, в п.1 ч.1 ст.3 КАС України зафіксовано, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В тож й же час, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь - які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів, поширюється на публічно - правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Поряд з цим, ч.4 ст.105 КАС України визначено, що адміністративний позов може містити вимоги про: скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю; виконання зупиненої чи невчиненої дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; примусове відчуження земельної ділянки, інших об'єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності.

Частиною 5 вищезгаданої статті передбачено, що адміністративний позов суб'єкта владних повноважень може містити інші вимоги у випадках, встановлених законом.

В той же час, положеннями ст.3 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, даним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За змістом ст.2 та ст.5 ЗК України міськрада при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами представника відповідача на рахунок того, що в даному випадку у відносинах, які склалися між сторонами, Київрада як власник землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин, а отже має право самостійно обирати суб'єкта господарювання та надавати йому у користування земельну ділянку у порядку встановленому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОГБК «Волгоградський» звернувся до суду з адміністративним позовом до Київради про визнання протиправною бездіяльності КМР щодо розгляду питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га (кадастровий номер :62:029:0030) ОГБК «Волгоградський» для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки, розташованої за адресою: вул. Шолом - Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва.

Зокрема, відповідно до пояснень позивача, у липні КП «Київземресурс» було завершено розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,5514 га, розташованої за адресою: вул. Шолом - Алейхема, 5В у Деснянському районі м. Києва для експлуатації та обслуговування тимчасової автостоянки, після чого вказаний вище проект землеустрою було подано Київради.

Однак, отримавши 21.09.2015 р. завершений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОГБК «Волгоградський», Київрада, всупереч ч.6 ст.123 ЗК України, не прийняла рішення про надання земельної ділянки у користування позивачу чи про відмову в такому у передбачений законом строк, чим порушила права та законні інтереси позивача щодо отримання у користування спірної земельної ділянки.

Таким чином, як вбачається з вищевикладеного, предметом спору у даній адміністративній справі є право користування земельною ділянкою, тобто між сторонами існує спір про право, що у свою чергу, виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

Згідно положень ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324, глави 30 ЦК України, ст.148 ГК України , земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Водночас, відповідно до ст.13, ст.14, ст.140, ст.142, ст.143 Конституції України, ст.11, ст.16, ст.167, ст.169, ст.374 ЦК України, ст.2, ст.8, ст.48, ст.133, ст.148, ст.152, ст.197 ГК України, ст.80, ст.84, ст.123, ст.124, ст.127, ст.128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору ст.1 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Відносини, пов'язані з набуттям та реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.

Відповідно до ст.13, ст.14 Конституції України, ст.11 ЦК України, ст.123, ст.124, ст.127, ст.128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у них підвідомчі господарським судам.

Тобто, спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами встановленими ГПК України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 31.05.2016 р. у справі №2-а-227/11.

Відповідно до ч.1 ст.244І КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду за правилами КАС України, а має бути вирішена в порядку встановленому ГПК.

Керуючись положеннями п.1 ч.1 ст.157, ст.158-163, 167, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Київської міської ради про закриття провадження у справі - задовольнити.

2. Закрити провадження в адміністративній справі №826/19202/16 за позовом Обслуговуючого гаражно-будівельного кооперативу «Волгоградський» до Київської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

3. Роз'яснити Обслуговуючому гаражно-будівельному кооперативу «Волгоградський» про його право на звернення із вказаним позовом до відповідного суду, в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, а також вказати на те, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.254 КАС України. Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя І.А. Качур