Справа № 803/89/17
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3624/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Іщук Л. П., Онишкевича Т. В.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у справі №803/89/17 за адміністративним позовом Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» про стягнення заборгованості з відшкодуванням витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах,

УСТАНОВИВ:

Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області звернулося до Волинського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко», яким просило стягнути із публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» на користь позивача заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за період з березня 2016 року по січень 2017 року в сумі 31 633 гривні 90 коп..

Позовні вимоги мотивує тим, що публічне акціонерне товариство «Ковельмолоко» відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є платником збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Згідно з п. 6.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України 19 грудня 2003 року №21 - 1, підприємства щомісячно до 25 - го числа вносять до Пенсійного фонду України зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Проте, добровільно, в строки, встановлені законодавством, борг відповідачем не сплачено, а тому він підлягає стягненню в примусовому порядку.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» на користь Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, за період з березня 2016 року по січень 2017 включно в розмірі 31 633 (тридцять одну тисячу шістсот тридцять три) гривні 90 копійок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 13 липня 2016 року було порушено провадження у справі про банкрутство відповідача та введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 115 днів до 04 листопада 2016 року. Також, у встановленому законом порядку було опубліковано оголошення про порушення справи про банкрутство №33466 на сайті Вищого господарського суду України. Згідно абзацу 8 п. 8 ст. 69 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, якщо немає перешкод для порушення провадження у справі про банкрутство, порушує таке провадження та вводить мораторій на задоволення вимог кредиторів. Однак, позивачем було подано заяву про визнання грошових вимог від 29 липня 2016 року №3760/07 - 22 в межах справи про банкрутство. Таким чином,судом першої інстанції не враховано положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що призвело до неправильного вирішення даного спору.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання представників не направили, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за участі їх представників.

У зв'язку з цим справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України та, керуючись ст. ст. 41, 196 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності представників осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць. При цьому, відповідачем не надано доказів щодо погашення ним заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій. Отже, відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати органу Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що згідно довідки АБ№442265 з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії АОО №393587, публічне акціонерне товариство «Ковельмолоко» зареєстрований як юридична особа та відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» є платником страхових збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Листами від 12 січня 2017 року та 18 січня 2017 року повідомлено відповідача про зобов'язання відповідача за фактичними витратами на виплату та доставку пільгових пенсій у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунками суми відшкодувань фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

За період з 01 березня 2016 року по 26 січня 2017 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених на пільгових умовах працівникам в розмірі 31 633 гривні 90 коп..

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 статті 2 Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 1 статті 5 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом України та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Відповідно до пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до приписів пунктів 6.4, 6.8 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України №21-1 від 19 грудня 2003 року, Пенсійний фонд щорічно в повідомленнях про розрахунок сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, які надсилає підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом 10 днів з новопризначених (перерахованих) пенсій, визначає розмір сум до відшкодування на поточний рік.

Підприємства щомісяця до 25 - го числа повинні вносити до Пенсійного фонду зазначену в повідомленні місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

Відповідно до підпункту "б" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Обов'язок підприємств, які використовували найману працю на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відшкодовувати фактичні витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які були зайнятті на вищевказаних роботах, введено пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 січня 2004 року.

Відповідно до пункту 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зберігається порядок покриття витрат на виплату та доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Тобто, відповідно до Законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» до набрання чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відшкодуванню підлягали лише пенсії, призначені за пунктами "б"-"з" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Із набранням чинності Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 січня 2004 року витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на підставі пункту "б" частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які були зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2, покриваються підприємствами та організаціями. Обов'язок підприємств та організацій з відшкодування понесених Пенсійним фондом України після 01 січня 2004 року витрат на виплату і доставку зазначених пенсій не пов'язаний із датою призначення такої пенсії чи часом набуття необхідного для цього пільгового стажу.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Оскільки відповідачем не надано суду нових доказів, обставини, на які посилається відповідач на обґрунтування доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до законних і обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у відповідача обов'язку відшкодовувати Ковельському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області суми фактичних витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до п.п. «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують наявність у відповідача зобов'язання відшкодувати фактичні витрати органу Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, а тому не враховуються апеляційним судом у своїх висновках. Також, відповідачем не надано доказів щодо сплати ним заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування і відповідно - до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у справі №803/89/17 за адміністративним позовом Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області до публічного акціонерного товариства «Ковельмолоко» про стягнення заборгованості з відшкодуванням витрат на виплату і доставку пенсій, призначених на пільгових умовах - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України - у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба
судді Л. П. Іщук
Т. В. Онишкевич
Повний текст ухвали складено 25 травня 2017 року.