Справа № 807/1402/16
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Справа № 876/2654/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Клюби В.В., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судових засідань Гелецького П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ :

29 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення своїх вимог просив:

визнання протиправним та скасувати рішення атестаційної комісії № 10 Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі - АК № 10) від 07 вересня 2016 року, оформлене протоколом ОП № 15.66974, щодо свого звільнення з посади внаслідок службової невідповідності;

скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області (далі - ГУ НП) № 187 о/с від 09 листопада 2016 року «По особовому складу» щодо звільнення зі служби з органів поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (далі - Закон № 580);

поновити на службі в органах поліції на посаді інспектора Ужгородського відділу поліції ГУ НП та стягнути грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року у справі № 807/1402/16 вказаний позов було задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення АК № 10, оформлене протоколом ОП №15.66974 від 07 вересня 2016 року, щодо звільнення ОСОБА_2 з посади внаслідок службової невідповідності. Скасовано наказ ГУ НП № 187 о/с від 09 листопада 2016 року «По особовому складу» в частині звільнення майора поліції ОСОБА_2, інспектора Ужгородського відділу поліції ГУ НП, зі служби з органів поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону №580. Поновлено ОСОБА_2 на службі в органах поліції на займаній на час звільнення посаді інспектора Ужгородського відділу поліції ГУ НП з 10 листопада 2016 року. Стягнено з ГУ НП на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 14440,58 грн.

У апеляційній скарзі відповідач ГУ НП просить зазначену постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалите рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що АК № 10 зробила негативний висновок стосовно особи позивача на підставі всебічного розгляду всіх наявних у неї матеріалів та на підставі аналізу наданих у ході співбесіди із ним відповідей. Оспорюване рішення прийняте у межах дискреційних повноважень АК № 10. Тому висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на обставинах справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що наказом відповідача за № 16 о/с від 07 листопада 2015 року «По особовому складу» відповідно до п. 9 та п. 12 розд. ХІ Закону № 580 позивача було призначено інспектором Ужгородського відділу поліції ГУ НП як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ України в порядку переатестування.

Оскільки, позивача було прийнято на службу до поліції на умовах, визначених п. 9 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580 шляхом видання наказу про призначення за його згодою, він вважається відповідно до ст. 58 вказаного Закону призначеним безстроково. Норми Закону № 580 не передбачають процедури переатестації та не встановлюють додаткових підстав для атестації поліцейських.

Позивач прийнятий на службу в поліцію шляхом видання відповідачем наказу №16 о/с від 07 листопада 2015 року за його заявою і даний наказ не містить умов про проведення конкурсу та тимчасовість призначення на дану посаду. Тому питання про відповідність вимогам до поліцейських було вирішено у момент видання наказу № 16 о/с від 07 листопада 2015 року про прийняття позивача на службу в поліції.

Індивідуальні підстави, визначені ч. 2 ст. 57 Закону № 580, для атестації позивача у відповідача були відсутні.

Окрім того, аналіз протоколу АК № 10 ОП №15.66974 від 07 вересня 2016 року, на думку суду першої інстанції, дає підстави для висновку, що вона діяла з порушенням вимог ст. 57 Закону № 580 та п. 16 розд. IV Інструкції про порядок атестування поліцейських», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України № 1465 від 17 листопада 2015 року, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 18.11.2015 року за № 1445/27890 (далі - Інструкція № 1465), оскільки не було проведено глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не проаналізовано повноту виконання позивачем функціональних обов'язків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, не враховано наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо. Висновок (рішення) комісії є немотивованим і не підтверджується жодними матеріалами чи доказами, відомості про те, в чому саме проявляється невідповідність позивача займаній посаді, у висновку відсутні та не встановлені в судовому засіданні.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Статтею 22 Закону № 580 керівнику поліції надано право, зокрема, приймати на службу та звільняти зі служби, призначати та звільняти з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.

Приписами п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, приймаються на службу до поліції саме за умови їх відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом.

Для визначення відповідності осіб таким вимогам Законом № 580 передбачено інститут атестування.

Згідно з ч. 5 ст. 57 Закону № 580 порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Наказом Міністра внутрішніх справ України № 1465 від 17 листопада 2015 року, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890, затверджено Інструкцію про порядок атестування поліцейських» (далі - Інструкція № 1465).

Наказом ГУ НП № 124 від 12 лютого 2016 року «Про організацію проведення атестування особового складу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області» було призначено проведення атестування поліцейських ГУ НП з 15 лютого 2016 року та визначені заходи щодо організації її проведення, передбачені п. 1 розділу IV Інструкції № 1465.

У відповідності до ст. 57 Закону № 580 атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами (ч.4 ст. 57 Закону № 580).

Системний аналіз наведених правових норм, на думку апеляційного суду, дає підстави для висновку, що керівник поліції має право прийняти рішення про проведення атестування осіб, які згідно з законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади його наказами. Метою атестування поліцейських є оцінка їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Відтак, саме керівнику Національної поліції, наказом якого ОСОБА_2 був призначений на посаду у Національній поліції, надано право призначати атестування поліцейських, яке повинен був проходити позивач по справі.

Слід зауважити, що позивач був призначений до ГУ НП наказом від 07 листопада 2015 року № 16 о/с відповідно до п.п. 9, 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580 у порядку переатестування з присвоєнням спеціального звання «майор поліції». Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що призначення ОСОБА_2 на посаду 07 листопада 2015 року та присвоєння йому спеціального звання «майор поліції» не свідчило станом на вказану дату про його відповідність займаній посаді у розрізі вимог до поліцейських, встановлених Законом № 580, не звільняло позивача від обов'язку проходження атестації в подальшому.

До 17 листопада 2015 року порядок атестування поліцейських був відсутній, у зв'язку із чим атестування працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в Національній поліції, у т.ч. й позивача по справі, перед прийняттям їх на службу не проводилось.

Наказом ГУ НП від 11 серпня 2016 № 853, за погодженням з Національною поліцією України від 10 серпня 2016 року, було затверджено персональний склад атестаційних комісій ГУ НП, у тому числі і АК № 10.

При цьому позивач у ході розгляду справи не заперечував, що був ознайомлений з цими наказами ГУ НП, їх не оскаржував, добровільно зареєструвався та пішов на атестування.

За таких обставин, виходячи із існування необхідності надання оцінки ділових, професійних, особистих якостей ОСОБА_2, як поліцейського, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, визначення відповідності посаді, а також перспектив службової кар'єри позивача при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, апеляційний суд вважає правомірними дії відповідача щодо проведення атестування, результати якого оспорюють ся позивачем.

Пунктом 10 розділу IV Інструкції № 1465 передбачено, що з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування. За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Позивач ОСОБА_2 07 вересня 2016 року пройшов атестування АК № 10 і відповідно до атестаційного листа за результатами тестів на загальні навички отримав 22 бали із 60 можливих, а по професійному тестуванню - 34 балів з 60 можливих.

Відповідно до рішення АК № 10, оформленого протоколом ОП № 15.66974 від 07 вересня 2016 року (а.с.61), комісією було прийнято рішення про те, що позивач займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Разом із тим, відповідно до п. 16 розділу IV Інструкції № 1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій);

показники службової діяльності;

рівень теоретичних знань та професійних якостей;

оцінки з професійної і фізичної підготовки;

наявність заохочень;

наявність дисциплінарних стягнень;

результати тестування;

результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Таким чином, на думку апеляційного суду, результати тестування не є вирішальними для атестаційних комісій при прийнятті рішень стосовно поліцейських і повинні враховуватися у сукупності з іншими передбаченими Інструкцією № 1465 критеріями.

При цьому відповідно до атестаційного листа ОСОБА_2 він за час проходження служби зарекомендував себе з позитивного боку, як дисциплінований та ініціативний працівник, який до виконання службових обов'язків відноситься із почуттям відповідальності. Добре теоретично підготовлений і працює над підвищення свого професійного рівня, має практичний досвід управління персоналом. За період з 07 листопада 2015 року по 12 січня 2016 року склав 48 адміністративних протоколів, з яких 6 за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виніс 15 постанов про накладення адміністративних стягнень, розглянув 389 матеріалів ЄО. У спілкуванні з громадянами та колегами по службі тактовний, у колективі користується повагою. На критику реагує правильно та робить належні висновки. У побуті скромний. Фізично розвинутий добре, впевнено володіє табельною вогнепальною зброєю. Відповідно до висновку прямого керівника займаній посаді відповідає.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів врахування наведених обставин при прийнятті АК № 10 рішення, оформленого протоколом ОП № 15.66974 від 07 вересня 2016 року.

Окрім того, згідно із пунктами 20, 21 цього ж розділу IV Інструкції № 1465 усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу.

Пунктом 12 розділу IV Інструкції № 1465 передбачено, що за рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

На думку суду апеляційної інстанції, у рішенні АК № 10, оформленому протоколом ОП № 15.66974 від 07 вересня 2016 року, не відображено належним чином хід проведення співбесіди, а також відсутнє покликання на конкретні матеріали, на підставі яких прийняте зазначене рішення, не вказано яким саме критеріям, визначеним п. 16 розділу IV Інструкції, позивач не відповідає займаній посаді, а також фактів неналежного виконання ОСОБА_2 своїх посадових обов'язків чи низьких показників службової діяльності.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Приписами ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На переконання апеляційного суду, рішення АК № 10, оформлене протоколом ОП № 15.66974 від 07 вересня 2016 року, зазначеним критеріям не відповідає, є необґрунтованим, а отже його обґрунтовано судом першої інстанції визнано протиправним і скасовано.

При цьому згідно з п. 28 Інструкції розділу IV № 1465 керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов'язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

09 листопада 2016 року ГУ НП видано наказ № 187 о/с «По особовому складу», відповідно до якого ОСОБА_2 було звільнено зі служби в поліції за п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» на підставі висновку АК № 10 від 07 вересня 2016 року.

Оскільки єдиною підставою для прийняття оспорюваного позивачем наказу ГУ НП від 09 листопада 2016 року № 187 о/с «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_2 було рішення АК № 10, оформлене протоколом ОП № 15.66974 від 07 вересня 2016 року, яке визнано протиправним та скасовано судом, то за відсутності підстави для його прийняття такий наказ також слід визнати протиправним і скасувати, а позивач поновити на службі.

Відповідно до п 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Виходячи з приписів постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» на користь позивача ОСОБА_2 судом першої інстанції правомірно було стягнуто з ГУ НП грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 14440,58 грн.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2017 року у справі № 807/1402/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.В.Клюба

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 26 травня 2017 року.