Справа № 810/364/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року м.Київ № 810/364/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текссол-С"

до Київської митниці Державної фіскальної служби

Старшого державного інспектора Київської митниці Державної фіскальної служби Даниленко Тетяни Володимирівни

про визнання протиправною бездіяльність та визнання протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Текссол-С" (далі - позивач) з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі - відповідач - 1) , Старшого державного інспектора Київської митниці Державної фіскальної служби Даниленко Тетяни Володимирівни (далі - відповідач - 2) в якому просило суд:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного інспектора Київської митниці ДФС Даниленко Тетяни Володимирівни, яка полягала в неприйнятті в строк, відведений статтею 255 Митного кодексу України, рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією ІМ40ДТ № 125130013/2016/430487 від 15.12.2016

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування вартості товарів № 125130013/2016/110068/2 від 30.12.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, він визначив його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявив цей показник у декларації митної вартості та надав підтверджуючі документи згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Позивач стверджує, що подані ним документи містили об'єктивні відомості про складові митної вартості товару, та, у свою чергу, піддавались обчисленню та підтверджувались документально.

Проте, митний орган не погодився з заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), не врахував подані позивачем документи та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

На думку позивача зазначене рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки надані при митному оформленні документи в достатній мірі підтверджували правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом. При цьому, зауважив, що витребування контролюючим органом додаткових документів є безпідставним та необґрунтованим.

Разом з цим, позивач звертав увагу суду, що відповідно до частини 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Відповідно до вимог частин 5-6 статті 55 Митного кодексу України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

Водночас, позивач вказує, що його вимога відносно проведення консультації в письмовому вигляді була проігнорована відповідачами.

Також, позивач зауважив, що рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією ІМ40ДТ №125130013/2017/420487 від 15.12.2016 було прийнято із порушенням строку, визначеного статтею 255 Митного кодексу України.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 23.01.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/364/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач - 1 - Київська митниця ДФС адміністративного позову не визнав, надав суду письмові заперечення, відповідно до змісту яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що під час здійснення митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо достовірності даних у поданих декларантом до митного оформлення документів, оскільки вони не містили повної інформації щодо митної вартості товару та її складових частин, а також містили розбіжності, у зв'язку з чим не підтверджували числові значення складових митної вартості заявленого до митного оформлення товару.

За наведених обставин, відповідач стверджує, що рішення про коригування митної вартості товарів прийнято митним органом правомірно, а тому підстави для його скасування - відсутні.

Відповідач - 2 - старший державний інспектор Київської митниці ДФС Даниленко Т.В. будь-яких письмових пояснень або заперечень проти позову до суду не надав.

У судове засідання, призначене на 22.02.2017 сторони, належним чином повідомлені про дату час та місце судового розгляду справи, не з'явились. Водночас, до початку судового розгляду справи від представників позивача та відповідача - 1 до суду надійшли заяви про здійснення судового розгляду справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Старший державний інспектор Київської митниці ДФС Даниленко Т.В. причини неявки суду не повідомив та будь-яких заяв або клопотань до суду не надав.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, суд вирішив здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між ТОВ "Текссол - С" (далі - Покупець) та Dawood Exports (Pvt) Ltd., компанією, зареєстрованою в Ісламській республіці Пакистан (далі - Продавець) укладено Контракт № 1012/12 від 12.10.2012 (далі - Контракт), відповідно до умов якого Продавець продає позивачу тканини власного виробництва (а.с.8-9).

Строк дії Контракту був продовжений його сторонами відповідно до пункту 4 Додаткової угоди № 1012/12/4 від 11.10.2014, а також пункту 1 Додаткової угоди № 1012/12/4 від 12.10.2012 до цього Контракту (а.с. 10-11, 12).

Відповідно до Доповнення № 141 від 10.10.2016 до Контракту Продавець продав позивачу тканину власного виробництва (далі - товар):

- тканина бавовняна 100%, полотняного переплетення, вибивна, з поверхневою щільністю 113±5 г/м2, завширшки 220 см, без покриття,без просочення, не призначена для дитячого асортименту, 12679,0 кг., 50918,0 пог.м, 112019,6 м2, сток 1Ч1, країна виробництва: РК, виробник: Продавець, за ціною 3,50 доларів США за 1 кг. (а.с.21)

Загальна вартість товару згідно з пунктами 2.1 і 3 Доповнення 141 та інвойсом № КВТ-786/248-2/16 від 10.10.2016 (далі - інвойс) склала 44376,50 дол. США. (а.с.21, 22)

Поставка відбувалась на умовах СFR м. Одеса, Україна (Інкотермс 2000).

Продавець оплатив витрати і фрахт, необхідні для поставки товару до місця ввезення на митну територію України (порт м. Одеси, Україна), а також витрати по проходженню митних процедур у країні експорту. Отже, митна вартість товару включає в себе витрати на транспортування.

Таким чином, з урахуванням офіційного курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на 28.11.2016, митна вартість товару (в гривневому еквіваленті) склала 44376,50 грн.

Позивачем подано до Київської митниці ДФС додаткову митну декларацію ІМ40ДТ № 125130013/2017/420487 від 15.12.2017 (далі - митна декларація) в якій позивачем було визначено загальну митну вартість товару за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів у розмірі 44376,50 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заявленої митної вартості експортованого товару позивач також надав контролюючому органу такі документи:

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи № 146 від 12.12.2016;

- акт проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № 125130013/2016/419179 від 28.11.2016;

- міжнародну автомобільну накладну (СМR) № 0889103/1 від 27.11.2016;

- коносамент КНІQ1609034 від 13.10.2016;

- рахунок-фактуру (інвойс) КВТ-786/248-2/16;

- пакувальний лист б/н від 10.10.2016;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту № 1012/12/1 від 03.03.2014;

- доповнення до зовнішньоекономічного контракту № 141 від 10.10.2016

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються № 1012/12 від 12.10.2012.

Під час митного контролю правильності визначення митної вартості товару на підставі розгляду вказаних документів, митним органом було встановлено, що в зв'язку з відсутністю всіх відомостей та характеристик товару у поданих документах не можливо підтвердити заявлений метод митної вартості.

З огляду на зазначене, 30.12.2016 митний орган надіслав позивачу через спеціалізовану систему обміну електронними повідомленнями запит (повідомлення) про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості задекларованого товару, а саме:

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) фірми-виробника товару;

- виписку з бухгалтерської документації;

- копію митної декларації країни-відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформації біржових організацій про вартість товару або сировини.

Судом встановлено, що на виконання вказаного запиту ТОВ «Текссол-С» 22.12.2016 листом № 2212/16-03 було направлено до контролюючого органу наступні документи:

- прайс-лист виробника товару (Продавця) на 2016 рік на товари сток, які постачаються на умовах СFR м.Іллічівськ/м.Одеса;

- бухгалтерську довідку ТОВ «Текссол-С» № 1222 від 22.12.2016;

- податкову накладну № 587 від 02.12.2016;

- висновок Київської торгово-промислової палати № Ц-1318/3 від 30.11.2016.

Крім того, у вказаному листі декларантом було зазначено, що копію митної декларації країни-відправлення ТОВ «Текссол-С» не може надати у зв'язку з відсутністю вказаного документу на підприємстві.

За наслідком розгляду цих документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №125130013/2016/110068/2 від 30.12.2016.

Зі змісту даного рішення вбачається, що підставою для його прийняття слугувало встановлення митним органом відсутності в наданих до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією від 16.12.2016 №125130013/2016/420601 всіх відомостей щодо підтвердження числових значень складових митної вартості, зокрема, з відсутністю всіх відомостей товару.

Крім того, в оскаржуваному рішенні відповідачем - 2 вказано, що позивач не надав копію митної декларації країни експорту, а наданий Експертний висновок здійснений без огляду й ідентифікації товару, на основі наданих позивачем документів. Таким чином, митний орган дійшов висновку, що додатково надані декларантом документи не підтверджують об'єктивно та достовірно заявлену митну вартість, оскільки містять додаткові розбіжності.

Разом з цим, контролюючий орган також зазначив, що наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 визначено перелік первинних документів, що фіксують і підтверджують господарські операції, серед яких відсутні бухгалтерські довідки.

Відповідач - 2 в оскаржуваному рішенні також вказав, що за результатами проведених з декларантом консультацій застосування інших методів визначення митної вартості окрім другорядного методу 2 г (резервного) - є неможливим.

Таким чином, судом встановлено, що митна вартість товарів була відкоригована відповідачами за резервним методом відповідно до цінової інформації ЄАІС ДФС України, а саме: МД від 01.12.2016 №125130013/2016/419520.

Вподальшому, з метою випуску товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання позивачем було подано до Київської міської митниці ДФС нову митну декларацію від 04.01.2017 № 125130013/2017/400057.

Проте, вважаючи рішення про коригування митної вартості товару протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного Кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів та зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електроної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у частині 2 статті 53 Митного кодексу України. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно частиною 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу змісту частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується з положеннями статті 318 Митного кодексу України України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Статтею 8 Митного кодексу України визначено принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 53 Митного кодексу України, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право лише у передбачених частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України випадках витребовувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавством встановлений обов'язок митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з цим, декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надавати додаткові документи на письмову вимогу митного органу лише в разі їх наявності.

Як встановлено судом, з метою митного оформлення товару ввезеного на територію України відповідно до умов контракту від 12.10.2012 № 1012/12, позивачем було обрано основний метод визначення митної вартості цього товару та надано митному органу (на підтвердження заявленої митної вартості) перелік документів, передбачених частиною 2 статті 53 та статті 335 Митного кодексу України, про що зазначено у графі 44 ЕМД та картці відмови.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем-2 в ході перевірки заявлених декларантом відомостей було прийнято рішення про необхідність витребування додаткових документів.

При цьому, судом встановлено, що в електронному повідомленні про витребування додаткових документів відповідач - 2 всупереч вимогам статтей 53 та 54 Митного кодексу України не вказав, в чому конкретно полягають сумніви митного органу щодо впливу вказаної розбіжності на визначену декларантом митну вартість товару, не зазначено причин неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також не зазначено, які саме складові митної варості товару повинні підтвердити дані витребуваних додаткових документів.

Тобто, митним органом не було виконано передбаченого законодавством обов'язку щодо визначення конкретних обставини, які викликали сумніви визначеної декларантом митної вартості товару, а також щодо зазначення причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, без будь-якого належного обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей.

За наведених обставин, судом встановлено, що в даному випадку у відповідача-2 були відсутні підстави для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки сумніви контролюючого органу у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого товару є необгрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності, а також спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, суд звертає увагу, що експертний висновок не є основним та обов'язковим документом, передбаченим частиною 2 статті 53 Митного кодексу України та має здебільшого інформаційний характер, а тому достовірність вказаних в ньому відомостей не впливає на митну вартість товару. При цьому, відповідачем - 2 не вказано, які конкретно дані цього викликають сумніви щодо їх достовірності та/або містять розбіжності.

Таким чином, наведені доводи контролюючого органу не можуть бути використані в якості підстави для відмови в застосуванні основного методу визначення митної вартості товарів, що експортуються.

З приводу доводів митного органу, що позивач не надав відповідачу копію митної декларації країни експорту, то слід зазначити, що дана копія митної декларації країни експорту у позивача відсутня, про що позивач зазначав у листі від 22.12.2016. При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 Митного кодексу України надання такого документу можливе лише при наявності його в позивача.

Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції викладеної в рішеннях Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12, а також Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 19.11.2015 у справі № К/800/35791/15, від 14.01.2016 у справі № К/800/34834/15 за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. А ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач не мав жодних правових підстав коригувати заявлену позивачем митну вартість товару посилаючись на те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості, заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 Митного кодексу України).

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, під час коригування митної вартості товару відповідачем було використано резервний метод визначення митної вартості.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 64 Митного кодексу України митна вартість визначається за резервним методом лише в разі неможливості застосувати жоден із попередніх методів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Таким чином, з наведеного слідує, що до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та застосування резервного методу відповідач зобов'язаний був провести всі можливі дії в межах своїх повноважень щодо можливості застосування кожного з другого по п'ятий метод, щоб у подальшому така можливість була обґрунтовано виключена.

Так, зокрема, згідно з частиною 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Крім того, приписами частини 5 та 6 статті 55 Митного кодексу України встановлено, що декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

З наявного в матеріалах справи листа від 22.12.2016 вих.№2212/16-03, що позивач у пункті 3 (прохальної частини) цього листа просив митний орган у випадку неможливості визнання митної вартості товару за першим методом перед винесенням рішення про коригування митної вартості товару провести в письмовому вигляді консультацію з ТОВ «Текссол-С» та Київською митницею ДФС (а.с.17).

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена. Водночас, суд звертає увагу, що будь-які докази щодо проведення такої консультації, зокрема, за клопотанням декларанта у письмовому вигляді, в матеріалах справи відсутні. Жодних пояснень відносно проведення такої консультації з ТОВ «Текссол-С» відповідачі суду також не надали.

У свою чергу, суд зазначає, що відображення даного факту в оскаржуваному рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації в разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Судом встановлено, що ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваного рішеннях не зафіксовано результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Так, суд вказує, що відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Проте, відповідачем при невизнанні митної вартості, заявленої ТОВ "Текссол-С" та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не вказано належних причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Отже, судом встановлено, що оскаржуване рішення містить лише формальне посилання на неможливість застосування попередніх методів.

Крім того, суд зазначає, що згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів. Вказане рішення не містить також і обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у рішенні, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої нею митної вартості товару та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Разом з цим, суд також зауважує, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

У свою чергу, приписами частини 2 статті 55 Митного кодексу України імперативно визначено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд також звертає увагу, що законодавчо визначені дискреційні функції митних органів в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів. Проте, в даному випадку відповідачами не було належним чином виконано покладених на них державою функцій.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що оскаржуване рішення митного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити їх митну вартість за ціною договору шляхом застосування першого методу. Натомість, митним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об'єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого статтею 57 Митного кодексу України порядку визначення митної вартості товару. При цьому, під час судового розгляду справи судом не встановлено існування обмежень (визначених приписами частини 3 статті 53 Митного кодексу України) для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару за ціною договору.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості № 125130013/2016/110068/2 від 30.12.2016 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності старшого державного інспектора Київської митниці ДФС Даниленко Т.В. щодо неприйняття у строк, визначений ст. 255 Митного кодексу України, рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією ІМ40ДТ № 125130013/2016/400487 від 15.12.2016, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 255 та статті 256 Митного кодексу України митне оформлення завершується протягом чотирьох робочих годин з моменту пред'явлення органу доходів і зборів товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що підлягають митному оформленню (якщо згідно з цим Кодексом товари, транспортні засоби комерційного призначення підлягають пред'явленню), подання митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та всіх необхідних документів і відомостей, передбачених статтями 257 і 335 цього Кодексу.

Строк, зазначений у частині першій цієї статті, може бути перевищений на час виконання відповідних формальностей виключно у разі: 1) виконання митних формальностей поза місцем розташування органу доходів і зборів відповідно до статті 247 цього Кодексу; 2) підтвердженого письмово бажання декларанта або уповноваженої ним особи подати відповідно до цього Кодексу додаткові документи чи відомості про зовнішньоекономічну операцію або характеристики товару; 3) проведення досліджень (аналізу, експертизи) проб і зразків товарів, якщо товари не випускаються відповідно до частини двадцять першої статті 356 цього Кодексу; 4) виявлення порушень митних правил, якщо товари не випускаються відповідно до частини п'ятої цієї статті; 5) зупинення митного оформлення відповідно до Закону України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції"; 6) подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 цього Кодексу в межах передбаченого нею строку, перебіг якого припиняється з моменту отримання митницею (митним постом) таких документів чи письмової відмови декларанта або уповноваженої ним особи у їх наданні; 7) призупинення митного оформлення відповідно до статей 399 і 400 цього Кодексу.

Відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.

Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу (ч. 3 ст. 256 Митного кодексу України).

Суд зазначає, що митним органом отримано від позивача запитувані документи 23.12.2016 о 09 год. 55 хв.(а.с.27).

У той же час, на порушення вимог частини 3 статті 256 Митного кодексу України старшим державним інспектором Даниленко Т.В. лише 30.12.2017 о 17 год. 06 хв. було надано відповідь на звернення позивача від 22.12.2016 № 2212/16-03 та прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів (а.с.30,31).

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем - 2 було не дотримано вимог статтей 255, 256 Митного кодексу України та прийнято рішення про коригування митної вартості товару після спливу 4-годинного строку для завершення митного оформлення Митної декларації або прийняття рішення про відмову у митному оформленні Митної декларації.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Проте, відповідачами не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосуваних контролюючим органом норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене та враховуючи достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність старшого державного інспектора Київської митниці ДФС Даниленко Тетяни Володимирівни щодо неприйняття у строк, визначений статті 255 Митного кодексу України, рішення про відмову у митному оформленні товарів за митною декларацією ІМ40ДТ №125130013/2016/420487 від 15.12.2016.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 30.12.2016 №125130013/2016/110068/2.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текссол - С" судові витрати у сумі 3542 (три тисячі п'ятсот сорок дві) грн. 56 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.