Справа № 327/124/17
Суддя: Завіновська А. П.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/124/17
Провадження № 2-а/327/1/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.05.2017 року смт. Розівка

Розівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Завіновської А.П.

при секретарях судового засідання - Пригінській О.В.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Владецького Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пологівського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області (далі - Пологівське ОУ ПФУ в Запорізькій області), третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі - ТУ ДСА України в Запорізькій області), про визнання незаконними дій посадових осіб, проведення перерахування та сплату довічного грошового утримання, про скасування незаконних розпоряджень та поновлення процентів при нарахуванні довічного грошового утримання,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Пологівського ОУ ПФУ в Запорізькій області (правонаступник Куйбишевського ОУ ПФУ в Запорізькій області), третя особа: ТУ ДСА України в Запорізькій області, про визнання незаконними дій посадових осіб, проведення перерахування та сплату довічного грошового утримання, про скасування незаконних розпоряджень та поновлення процентів при нарахуванні довічного грошового утримання, в обґрунтування якого зазначав наступне.

З 1994 року по 19 вересня 2013 року, він працював суддею та головою Розівського районного суду Запорізької області. Досягнувши віку 65 років, постановою Верховної Ради України від 19.09.2013 року за № 604 -VII «Про звільнення суддів», та відповідно наказом в.о. голови Розівського районного суду Запорізької області за № 25-с від 27.09.2013 року, був звільнений у відставку та виключений зі складу суду. Після виходу у відставку в ТУ ДСА України в Запорізької області отримав пакет документів, згідно яких стаж його роботи, який надавав йому право на встановлення щомісячного довічного грошового утримання складав 29 років 05 місяців 27 днів.

За наслідками звернення позивача до управління пенсійного фонду, останнім було видано розпорядження за № 117010 від 17.10.2013 року, яким ОСОБА_1 призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 %.

У жовтні 2016 року він дізнався про підвищення заробітної плати працюючим суддям з 01.09.2015 р. та 01.05.2016 р., у зв'язку з чим, звернувся до ТУ ДСА в Запорізькій області, де отримав довідки: від 06.10.2016 року за № 08-03/1000 та за № 08-03/1001, згідно яким заробітна плата працюючих суддів склала: на 01.09.2015 року - 23 426 грн. 00 коп., а на 01.05.2016 року - 24 650 грн. 00 коп., відповідно.

Звернувшись 10 жовтня 2016 року до відповідача із заявою про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, йому всупереч, зокрема норм Конституції України, рішень Конституційного Суду України (від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 08.06.2016 року за № 4-рп/2015), правової позиції Верховного Суду України (постанова від 24.03.2015 р. у справі 21-584а15), було відмовлено. При цьому у перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року повністю, а з 01.05.2016 р. частково. В подальшому він також звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку з 01.12.2016 року, надавши довідку ТУ ДСА в Запорізькій області від 05.12.2016 року за № 08-03/1115, про збільшення суддівської винагороди до 27 200 грн., але йому також було відмовлено частково. Крім того, відповідач позбавив його законного права отримувати 90 % щомісячного довічного грошового утримання, знизивши своїми розпорядженнями відсотки цього утримання з 90 на 80.

З огляду на вказане, позивач просив:

- визнати дії Пологівського ОУ ПФУ у Запорізької області щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати йому щомісячного довічного грошового утримання, як не працюючому судді у відставці з 01.09.2015 року в розмірі 90 відсотків із заробітку працюючого судді - 23 426 грн. 00 коп. (повної), з 01.05.2016 року в розмірі 90 відсотків із заробітку 24 650 грн. 00 коп. (часткової), з 01.12.2016 року в розмірі 90 відсотків із заробітку 27 200 грн. 00 коп. (часткової), - незаконними та противоправними;

- визнати дії Пологівського ОУ ПФУ у Запорізької області у зменшені перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання, як не працюючому судді у відставці, з 90 на 80 відсотків, згідно розпоряджень за № 117818 від 01.12.2016 року та від 28.02.2017 року, - незаконними та противоправними. В частині визначення у двох розпорядженнях 80 відсотків щомісячного довічного грошового утримання в цій частині розпорядження скасувати;

- зобов'язати Пологівське ОУ ПФУ у Запорізької області перерахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання, як не працюючому судді у відставці, з 01.09.2015 р. по 01.05.2016 р. у розмірі 90 відсотків із заробітку 23 426 грн. 00 коп., згідно довідки за № 08-03/1000 від 06.10.2016 року;

- зобов'язати Пологівське ОУ ПФУ у Запорізької області донарахувати та виплатити щомісячне довічне грошове утримання, як не працюючому судді у відставці з 01.05.2016 р. по 01.12.2016 р. в розмірі 90 відсотків із заробітку 24 650 грн. 00 коп., згідно довідки за № 08-093/1001 від 06.10.2016 року;

- зобов'язати Пологівське ОУ ПФУ у Запорізької області донарахувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання, як не працюючому судді у відставці, з 01.12.2016 року по 01.04.2017 році в розмірі 90 відсотків із заробітку 27 200 грн. 00 коп., згідно довідки за № 08-03/1115 від 05.12.2016 року.

До початку розгляду справи по суті позивач доповнив свої позовні вимоги, і окрім зазначеного вище, просив зобов'язати Пологівське ОУ ПФУ у Запорізької області донарахувати йому та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання, як не працюючому судді у відставці, з 01.04.2017 році в розмірі 90 відсотків із заробітку 27 200 грн. 00 коп. В разі збільшення в подальшому працюючим суддям заробітної плати на відповідній посаді та надходження нових довідок до Пологівського ОУ ПФУ у Запорізької області, продовжувати перерахування та виплачування довічного грошового утримання, як непрацюючому судді у відставці, із розрахунку 90 % такого заробітку. Допустити до негайного виконання рішення суду.

В судове засідання представник третьої особи - ТУ ДСА в Запорізькій області не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 просив вирішити справу на розсуд суду.

З огляду на вказане, та діючи до ч. 4 ст. 122 КАС України, суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника третьої особи.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити з підстав, зазначених у його адміністративному позові та доповненні до нього. Крім того, уточнив свої позовні вимоги, і просив також скасувати розпорядження відповідача щодо зменшення йому щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з 90 на 80 відсотків від 05.12.2016 року.

Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову зазначав, що ОСОБА_1 зменшено відсотки щомісячного довічного грошового утримання, в порядку виконання рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року (справа № 4-рп/2016 р.), та виходячи з даних, вказаних у трудовій книжці і довідки про розрахунок стажу роботи судді, згідно до яких стаж позивача на посаді судді складає 19 років 5 місяців 27 днів.

Стосовно вимог позивача щодо здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання зазначав, що відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року за № 3-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. за № 200/14891, та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України» від 25.11.2005 року за № 22-11, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846, днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Враховуючи, що позивач звернувся до управління пенсійного фонду 10.10.2016 року, то в проведенні перерахунку довічного грошового утримання з 01.09.2015 року останньому було відмовлено повністю, а з 01.05.2016 року частково. При цьому, перерахунок довічного грошового утримання зроблено починаючи з 08.06.2016 року (набрання чинності рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2016 р.), на підставі довідки від 06.10.2016 р. № 08-03/1001, де суддівська винагорода обчислювалась з 01.05.2016 р. Крім того, вказував, що до 08.06.2016 року, тобто набрання чинності рішення Конституційного Суду України (справа № 4-рп/2016 р.), діяв п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким законодавець з 01.06.2015 року скасовував норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». А також, що до 08.06.2016 року стаття 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачала перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям, окрім суддів Конституційного суду України.

Окрім цього, представник відповідача послався: на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду із наведеним вище позовом в частині здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року та 01.05.2016 року; необґрунтованість вимог позивача щодо зобов'язання відповідача в подальшому здійснювати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі збільшення в майбутньому заробітної плати працюючим суддям, внаслідок того, що захисту підлягають лише порушені права та інтереси; безпідставність вимог позивача щодо допущення до негайного виконання прийнятого судом рішення, оскільки ч. 1 ст. 256 КАС України, передбачено негайне виконання постанови суду в межах суми стягнення за один місяць.

Заслухавши позивача та представника відповідача, перевіривши вивчивши матеріали адміністративної та пенсійної справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 24.03.1994 року працював на посаді судді, а в подальшому ще й на посаді голови Розівського районного суду Запорізької області (а.с. 146).

Постановою Верховної Ради України від 19.09.2013 року за № 604-VII, ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Розівського районного суду Запорізької області, у зв'язку із поданням заяви про відставку, і відповідно до наказу в.о. голови Розівського районного суду Запорізької області від 27.09.2013 року за № 25-с, виключений зі складу Розівського районного суду Запорізької області (а.с. 145, 148-154).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 16.10.2013 року, управлінням пенсійного фонду видано розпорядження за № 117818 від 17.10.2013 року, яким позивачу визначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % (а.с. 156, 161).

Розпорядженням за № 117818 від 01.12.2016 року, управлінням пенсійного фонду, ОСОБА_1 змінено відсотки щомісячного довічного грошового утримання з 90 на 80, із посиланням згідно до листів управління пенсійного фонду від 06.12.2016 року за № 1978/03, від 09.03.2017 року за № 6/К-4, від 29.03.2017 року за № 8/К-4, на їх зменшення, в порядку виконання рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року, та наявності даних про стаж роботи позивача на посаді судді (а.с. 54-56, 66-71, 176, 185-186).

На час виходу позивача у відставку був чинним Закон України від 07.07.2010 року за № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) в наступній редакції.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону № 2453-VI (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року за № 3-рп/2013), щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ч. 1 ст. 109 Закону України № 2453-VI, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно до положень ч. 1 ст. 131 Закону України № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді - 24.03.1994 року, діяв Закон України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена і у рішенні Конституційного Суду України за № 8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584», до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень ЗаконуУкраїни № 2453-VI, передбачав, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України № 2453-VI, незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 48 Закону).

Конституційний Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частиною третьою статті 141 Закону України № 2453-VI (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

При цьому, суд зазначає, що внесення змін до Закону України № 2453-VI, шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 № 192-VIІ «Про забезпечення права на справедливий суд» (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас на момент набрання чинності Закону України № 192-VIІ (29.03.2015 року) у позивача вже був в наявності стаж, який надавав право на виплату останньому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 %.

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25.11.2002 року «Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584» стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Крім того, Верховна Рада України звільнила позивача з посади судді саме у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

Таким чином, загальний стаж роботи на посаді судді позивача згідно до розрахунку наданого ТУ ДСА України в Запорізькій області, який надавав йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % склав 29 років 05 місяців 27 днів, (з урахуванням половини строку навчання у Рязанській вищій школі МВС СРСР, періоду проходження служби в лавах Радянської Армії та роботи слідчим прокуратури), що зокрема підтверджено поданням ТУ ДСА в Запорізькій області від 07.10.2013 р. № 08-05/2489, та відповідними наказами ТУ ДСА України в Запорізькій області від 13.04.2004 р. № 97, 18.04.2005 р. № 115, 18.04.2006 р. № 90, 11.04.2007 р. № 83, 02.04.2008 р. № 25-ос, щодо підвищення щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку із збільшенням стажу роботи до 90 % (а.с. 18, 19, 20, 21, 22, 146, 147).

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно зменшив позивачу з 01 грудня 2016 року відсотки довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 90 на 80, а тому вважає необґрунтованими посилання представника відповідача про їх зменшення, в порядку виконання рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 у справі № 4-рп/2016, з підстав зазначених вище.

На підставі викладеного, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині та визнання неправомірними дій відповідача у зменшені з 01 грудня 2016 року позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як не працюючому судді у відставці, з 90 на 80 відсотків, та відповідно необхідність проведення виплати (перерахунку) цього утримання у такому розмірі з вказаної дати.

Оскільки рішення про зменшення відсотків довічного грошового утримання прийнято відповідачем на підставі розпорядження № 117818 від 01.12.2016 року (а.с. 176), та в подальшому знайшло своє відображення у розпорядженнях № 117818 від 05.12.2016 року (а.с.182) та від 28.02.2017 року (а.с.191), суд вважає необхідним скасувати ці розпорядження в частині визначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 80 відсотків.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо протиправної відмови відповідача у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, у зв'язку із збільшенням заробітної плати працюючим суддям, суд доходить наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2016 року позивач звернувся до управління пенсійного фонду із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року та з 01.05.2016 року, в обґрунтування чого надав довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області від 06.10.2016 р. за № 08-03/1000 та № 08-03/1001 (а.с. 170, 174, 175).

Листами управління пенсійного фонду від 12.10.2016 року за № 24/К-4, від 09.03.2017 року за № 6/К-4, від 29.03.2017 року за № 8/К-4, ОСОБА_1 було відмовлено у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року повністю, а з 01.05.2016 року частково (а.с. 45, 54-56, 66-71). При цьому відповідачем зазначено, що в порядку виконання рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року, ОСОБА_1 проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 08.06.2016 року, згідно до довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 06.10.2016 року за № 08-3/1001 (суддівська винагорода 24 650 грн.).

З огляду на це, 12.10.2016 року відповідачем винесено розпорядження за № 117818 про здійснення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90%, на підставі довідки ТУ ДСА за № 08-03/1001 від 06.10.2016 року, про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (із суми 24 650 грн.) (а.с.173).

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року за № 3-1, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 р. № 200/14891, затверджено Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі - Порядок від 25.01.2008 року), відповідно до розділу ІІ, якого уповноважена особа надає до управління Пенсійного фонду України для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці документи зазначені у п. 2.1 розділу ІІ вказаного Порядку, у тому числі довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року за № 22-11, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок від 25.11.2005 року), днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Про виникнення обов'язку здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання саме з дня звернення особи до відповідного органу зазначив у своїй постанові від 17.03.2015 року і Верховний Суд України (справа від 21-371а14), висновки якого, в силу ч. 1 ст. 244-2 КАС України є обов'язковими для суду.

Таким чином, відповідачем обґрунтовано здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 %, на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 06.10.2016 року за № 08-03/1001, з 10.10.2016 року, тобто з моменту звернення позивача із відповідною заявою до управління пенсійного фонду (при цьому перерахунок проведено навіть з 08.06.2016 року).

З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій відповідача, та у зв'язку з цим, зобов'язання останнього здійснити перерахування (донарахування) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до 10.10.2016 року (з 01.09.2015 року та 01.05.2016 року), тобто до дня звернення позивача до управління пенсійного фонду з відповідною заявою.

Водночас суд зазначає, що оскільки відповідачем було неправомірно зменшено відсотки щомісячного довічного грошового утримання з 01.12.2016 року, як вже вказувалось раніше у судовому рішенні, то щомісячне довічне грошове утримання підлягає донарахуванню з цієї дати в частині відсотків, а саме у розмірі 90 % (замість 80 %), на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області за № 08-03/1001 від 06.10.2016 року (суддівська винагорода - 24 650 грн.)

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 щодо здійснення перерахунку на підставі довідки ТУ ДСА за № 08-03/1115 від 05.12.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (із суми 27 200 грн.) з 01.12.2016 року, суд зазначає наступне.

14 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, надавши довідку ТУ ДСА за № 08-03/1115 від 05.12.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (із суми 27 200 грн.) (а.с.183, 184).

З огляду на це, та положення Порядків від 25.11.2005 року та від 25.01.2008 року, обов'язок здійснення такого перерахунку для відповідача виник саме з цієї дати, а тому дії останнього щодо здійснення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.01.2017 року, як зазначено у розпорядженні № 117818 від 28.02.2017 року, та у листах управління пенсійного фонду від 09.03.2017 року за № 6/К-4, від 29.03.2017 року за № 8/К-4, є неправомірними (а.с. 54-56, 66-71, 191).

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині та визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 14 грудня 2016 року (а з не 01.12.2016 року, як просив позивач), а у зв'язку з цим, необхідність зобов'язання відповідача здійснити перерахування (донарахування) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14.12.2016 року у розмірі 90 %, на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області за № 08-03/1115 від 05.12.2016 року (суддівська винагорода - 27 200 грн.)

Оскільки судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 в частині здійснення перерахунку (донарахування) останньому щомісячного довічного грошового утримання починаючи з 14 грудня 2016 року у розмірі 90 %, на підставі довідки ТУ ДСА в Запорізькій області за № 08-03/1115 від 05.12.2016 року (суддівська винагорода - 27 200 грн.), тобто без обмеження кінцевою датою, виплата якого здійснюється на постійній основі, один раз на місяць, то вимоги позивача про здійснення перерахунку з 01 квітня 2017 року, у тому ж розмірі та відсотках щомісячного довічного грошового утримання, суд розцінює як передчасні, та такими, що на час звернення до суду порушено не було.

Необґрунтованими суд вважає і вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача в подальшому продовжувати перерахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання, в разі збільшення в подальшому працюючим суддям заробітної плати на відповідній посаді та надходження нових довідок, так як суд не може вирішити позовні вимоги на майбутнє, оскільки в даному випадку права та інтереси позивача не порушено.

Крім того, позивач у адміністративному позові посилався на безпідставність оподаткування щомісячного довічного грошового утримання, між тим, такі вимоги не заявляв та уточнень чи доповнень до свого позову в цій частині не подавав.

Водночас суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до суду із наведеним вище позовом в частині здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з 01.09.2015 року та 01.05.2016 року, оскільки ухвалою судді від 06.04.2017 року цей строк останньому поновлено.

Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КАС України суд допускає до негайного виконання постанову суду у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст. ст. 6-11, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Пологівського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області у зменшенні ОСОБА_1 з 01 грудня 2016 року перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 на 80 відсотків.

Визнати неправомірними дії Пологівського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 14 грудня 2016 року у розмірі 90 %, від розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, визначеної згідно довідки ТУ ДСА за № 08-03/1115 від 05.12.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (із суми 27 200 грн.).

Скасувати рішення Пологівського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області у виді розпоряджень за № 117818 від 01.12.2016 року, 05.12.2016 року та 28.02.2017 року (виданих Куйбишевським ОУПФУ в Запорізькій області) в частині зменшення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 на 80 відсотків.

Зобов'язати Пологівське об'єднане управління ПФУ в Запорізькій області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 01 грудня 2016 року без обмеження граничним розміром у розмірі 90 % від розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, визначеної у довідці ТУ ДСА за № 08-03/1001 від 06.10.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (із суми 24 650 грн.), з урахуванням виплачених йому раніше сум.

Зобов'язати Пологівське об'єднане управління ПФУ в Запорізькій області здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 14 грудня 2016 року без обмеження граничним розміром у розмірі 90 % від розміру заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, визначеної у довідці ТУ ДСА за № 08-03/1115 від 05.12.2016 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (із суми 27 200 грн.), з урахуванням виплачених йому раніше сум.

Допустити негайне виконання постанови суду у межах суми стягнення за один місяць.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Розівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі коли особа не була присутня під час проголошення рішення, десятиденний строк обчислюється з моменту отримання даною особою копії постанови.

Суддя: А.П. Завіновська