Справа № 596/2061/16-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/552/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради на постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07.12.2016 року у справі за позовом першого заступника прокурора Чортківської місцевої прокуратури в інтересах неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_1 до Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації, Чортківський державний медичний коледж про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

29.09.2016 року прокурор в інтересах неповнолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: Служба у справах дітей Борщівської районної державної адміністрації, Чортківський державний медичний коледж та просив визнати протиправними дії Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради щодо невиплати випускнику з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі встановленому ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та стягнути з Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради на користь ОСОБА_1 недоплаченої одноразової грошової допомоги у розмірі 8936 грн..

Постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07.12.2016 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради щодо невиплати випускнику з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі, передбаченому ч.7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Зобовязано Гримайлівську санаторно загальноосвітню школу-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради донарахувати та виплатити частину невиплаченої одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в розмірі 8936 гривень.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Гримайлівською санаторною загальноосвітньою школою-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради подано апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить її скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, підстав зазначених в апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. При цьому колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи, рішенням виконкому Гермаківської сільської ради від 24.03.2008 року № 29 неповнолітній ОСОБА_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Мати неповнолітньої ОСОБА_1 померла 03.11.2013 року. Рішенням Борщівського районного суду від 12.12.2007 року батька ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав.

Згідно довідки-інформації Чортківського медичного коледжу №153 від 20.09.2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 с. Гермаківка Борщівського району, з 01.09.2016 року зарахована на основі базової загальної середньої освіти студенткою Чортківського медичного коледжу зі спеціальності «Сестринська справа».

Згідно довідки навчального закладу № 430 від 21.07.2016 року, ОСОБА_1 влаштовано на навчання у Гримайлівську санаторну загальноосвітню школу-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради, де дитина перебувала на повному державному утриманні.

Згідно наказу інтернатного закладу № 57 від 25.08.2016 року, після здобуття ОСОБА_1 базової загальної середньої освіти, у звязку із закінченням навчання в інтернатному закладі та вступом її до Чортківського медичного коледжу, адміністрацією Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради неповнолітній виплачено грошову допомогу у розмірі 250 грн..

Згідно довідки № 575 від 06.10.2016 року, Акту від 18 травня 2016 року ОСОБА_1 видано одяг та взуття випускникам Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради на загальну суму 2020 грн. .

Згідно акту Гримайлівської загальноосвітньої школи-інтернату І-ІІІ ступенів від 11.09.2016 року після закінчення школи ОСОБА_1 одержала постільну білизну, посуд на суму 1575 грн..

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що зменшення відповідачем розміру одноразової вихідної допомоги випускникам дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, порушує їх майнові права

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач діяв всупереч положенням статтею 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та не виплатив ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (частина 2 статті 9 цього Закону).

Із змісту частини 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» видно, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Абзацом 16 статті 1 цього Закону передбачено, що його норми поширюються на випускників закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у звязку із закінченням навчання.

При цьому, частина 7 статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлює обовязок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші.

Отже, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 травня становить 1531 грн..

Аналіз правових норм дає підстави дійти висновку, що неповнолітній, який закінчив своє перебування у закладі для дітей-сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування, у звязку із закінченням навчання, повинен отримати одноразову грошову допомогу не менше ніж 9186 грн., а не 250 грн., як виплачено відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що п.п. 1 п. 13 постанови Кабінету Міністрів України «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» № 226 від 05.04.1994 року зі змінами та доповненнями, встановлено, що дітям-сиротам і дітям, позбавленим батьківського піклування, особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до професійно-технічних та вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і мяким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів.

При цьому, відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» порядок відшкодування витрат, повязаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, мякий інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Норми ст. ст. 25, 39-9 Закону регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, мякий інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору по даній справі.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» встановлено, що одними із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій.

Положеннями статті 4 Закону передбачено, що заходи щодо соціального захисту даної категорії дітей гарантуються, забезпечуються і охороняються державною.

В п. 2 Прикінцевих положень Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Висновки суду узгоджуються з позицією яка викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10.08.2016 р. в справі К/800/21885/16, від 03.10.2016 року № К/800/23224/16.

В пункті 1 статі 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної ОСОБА_3 України № 789-ХІ1 від 27.02.1991 p., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави.

Аналогічні зобовязання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах. Стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (ратифікований Указом Президії Верховної ОСОБА_3 Української РСР від 19 жовтня 1973 року) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а ст. 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами-учасницями, що сімї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання.

Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-ІІІ (Преамбула Закону).

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову оскільки, у звязку із закінченням неповнолітнім навчання та відповідно перебування його у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, випускник такого закладу повинен отримати одноразову грошову допомогу не менше ніж 9186 грн..

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Гримайлівської санаторної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІІ ступенів Тернопільської обласної ради залишити без задоволення, а постанову Гусятинського районного суду Тернопільської області від 07.12.2016 року у справі № 596/2061/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_3

Повний текст судового рішення

виготовлено 29.05.2017 року