Справа № 158/997/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/6060/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 на постанову Мукачівського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2017 року у справі за позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 про примусове видворення та продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року позивач - Мукачівський ПЗ ЗРУ ДПС України звернувся в суд з позовом до громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, в якому просив примусово видворити з України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та продовжити строк його затримання терміном не більше, як на 12 місяців.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що постановою Мукачівського міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року, задоволено клопотання позивача та затримано громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, який незаконно перебуває в Україні до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Позивач зазначає, що громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, був затриманий прикордонним нарядом 23 жовтня 2016 року під час спроби незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину. На ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Косине» Мукачівського району Закарпатської області, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. 18 грудня 2015 року громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до Головного Управління ДМС України в Одеській області з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Відповідно до наказу від 25.12.2015 року №246 відповідачу було відмовлено у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Оскільки на даний час, громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, приїхав до України нелегально, постійного місця проживання, законного джерела існування, власності, коштів на існування та для повернення у країну походження не має. Відносно відповідача прийнято рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців (далі - ПТПІ), однак строк тримання шість місяців закінчується. Позивач просив суд примусово видворити громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України. Зважаючи на те, що відповідач не має документа, який дає йому право на виїзд з України, а для виконання рішення про примусове видворення за межі території України громадянина треба значний час просить, прийняти рішення про його примусове видворення з України та продовжити строк затримання до 12 місяців.

Постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю; Примусово видворено громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, - за межі території України; продовжено строк затримання громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою забезпечення його ідентифікації та примусового видворення за межі території України, та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений п. 7 ст. 183-7 КАС України.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, громадянин Республіки Гвінея ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, гр. Республіки Гвінея ОСОБА_2 прибув в Україну незаконно.

26 жовтня 2016 року постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області прийнято рішення про затримання громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребуе додаткового захисту в Україні.

03 листопада 2016 року громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, де він утримується станом на сьогоднішній час.

25 грудня 2015 року громадянину Республіки Гвінея ОСОБА_2 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відмову було оскаржено в судах всіх інстанцій, в тому числі у Вищому адміністративному суді України, проте суд повернув касаційну скаргу громадянину Республіки Гвінея ОСОБА_2.

Термін дії довідки про звернення за захистом в Україні №006777 закінчився 16.02.2017 року. Термін дії довідки про звернення за захистом в Україні серії №006623 закінчився 25.01.2017 року.

18 квітня 2017 року першим заступником начальника прикордонного загону - начальником штабу полковником ОСОБА_3 прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Судом також встановлено, що відповідач перебуває на території України без відповідних правових підстав та затриманий при спробі перетину державного кордону на шляху слідування до країн Європи. При цьому, не має можливості і наміру самовільно покинути територію України, що є підставами для примусового видворення в судовому порядку.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність у громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, близьких родичів на території України, власного житла, постійного джерела існування, а також незаконне перетинання ним державного кордону з метою подальшого транзитного пересування без належним чином оформлених проїзних документів по території України з метою виїзду до інших країн свідчать про те, що ним порушені вимоги ст.ст. 4, 9, 16 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Статтею 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в»їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в»їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) визначено випадки коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.

Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Питання примусового повернення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 26 Закону.

Так, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров»я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Тобто, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Обов»язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як видно з матеріалів справи, вимоги наведеного закону в даному випадку дотримані, рішення про примусове повернення відповідача прийнято, також наявні обґрунтовані підставі вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про примусове повернення з території України, зокрема, це відсутність документів, які б посвідчували його особу, та коштів на придбання проїзного документа, що унеможливило самостійно залишити територію України. Підстави, які б стали перешкодою для видворення відповідача за межі території України (ст. 31 Закону) відсутні.

Крім цього, немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв»язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстриміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Також відповідно до частини 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш, як на дванадцять місяців.

18.06.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень судового захисту іноземців та осіб без громадянства і врегулювання окремих питань, пов»язаних з протидією нелегальній міграції», яким було обмежено строк перебування іноземця в ПТПІ до 6 місяців з можливістю подальшого продовження строку утримання в судовому порядку через кожні 3 місяці. Загальний термін утримання не повинен перевищувати 18 місяців.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 183-7 КАС України (в редакції, яка була діюча на момент ухвалення рішення), строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніше як за п»ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусово видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем не отримано на день розгляду справи статусу біженця, українською мовою не володіє, у нього відсутні документи, родичі, які могли б надати йому допомогу, кошти на повернення, що свідчить про те, що останній ухилятиметься від самостійного та добровільного залишення території України, а також продовження строку затримання громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на строк визначений п. 7 ст. 183-7 КАС України, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо правомірності дій позивача, а тому позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, через що підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160, 183-7, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Гвінея ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Мукачівського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2017 року у справі №158/997/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 25.05.2017 року.