Справа № 815/2532/17
Суддя: Глуханчук О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2532/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Глуханчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства Жилсервіс про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до комунального підприємства Жилсервіс про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 28 023, 26 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 123, 31 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що перевіркою Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік встановлено, що комунальне підприємство Жилсервіс не забезпечило виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 2 робочих місць. За зазначене правопорушення до відповідача було застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі 28 023, 26 грн. Проте, всупереч ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів України, відповідач самостійно у строк до 15 квітня 2017 року адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не сплатив, у звязку з чим йому було нарахована пеня у розмірі 123, 31 грн. Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню становить 28 146, 57 грн. Посилаючись на те, що несплата штрафних санкцій до Фонду соціального захисту інвалідів завдає істотної шкоди інтересам держави, оскільки підриває правову та економічну основу соціального захисту населення, позивач звернувся до суду за даним позовом.

У судовому засіданні 23 травня 2017 року представник позивача заявив клопотання про продовження розгляду справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача підтримав клопотання позивача про розгляд справи у порядку письмового провадження, зазначивши, що позиція відповідача викладена в письмових запереченнях та наданих доказах.

В письмових запереченнях, які надійшли через канцелярію суду 19.05.2017 року відповідач позов не визнає, у його задоволенні просить суд відмовити з тих підстав, що у позивача відсутні підстави для застосування та стягнення з комунального підприємства Жилсервіс адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році. На підтвердження своїх заперечень відповідач зазначив, що КП Жилсервіс виконало усі передбачені чинним законодавством дії щодо створення робочих місць для інвалідів та їх подальшого працевлаштування та не чинило перешкод для працевлаштування зазначених осіб.

Таким чином, відповідач вважає, що ним виконано усі вимоги законодавства щодо створення робочих місць для інвалідів та їх працевлаштування, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи клопотання сторін щодо розгляду справи в письмовому провадженні та можливість розгляду даної справи за наявними у ній письмовими доказами та запереченнями, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив рішення розглянути справу в порядку письмового провадження 29 травня 2017 року.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступні обставини та факти.

У лютому 2017 року комунальним підприємством Жилсервіс подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік.

Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача у 2016 році складала 43 особи, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 2 робочі місця, з яких кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 2 особи (а.с. 7).

На підставі звіту КП Жилсервіс про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2016 звітний рік, в якому зазначено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2016 році складає 2 особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 1 особа, кількість робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами 1.

Отже, позивачем встановлено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році комунальне підприємство Жилсервіс не виконало (а.с. 9).

З огляду на зазначене, до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 28 023, 26 грн., а за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нараховано пеню у розмірі 123, 31 грн.

Враховуючи несплату відповідачем вказаних санкцій, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Судом встановлено, що на КП Жилсервіс норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році становив 2 місця (4% від 43 (середньооблікова кількість штатних працівників у 2016 році).

На підставі наявного в матеріалах справи списку працюючих інвалідів за 2016 рік, судом встановлено, що на підприємстві відповідача протягом звітного періоду працювало 2 працівника, яким встановлено інвалідність, це ОСОБА_1 (фактично відпрацьовано у 2016 році 6 повних місяців) та ОСОБА_2 (фактично відпрацьовано у 2016 році 4 повних місяців) (а.с. 8).

Згідно з пп. 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 28.09.2005 року №286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Відповідно до п. 3.4 Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів, дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Згідно списку працюючих на КП Жилсервіс осіб, яким встановлено інвалідність, дві особи, яким призначено інвалідність, загалом пропрацювали на підприємстві у 2016 році 10 місяців. Отже, середньооблікова кількість штатних працівників за 2016 рік, яким встановлена інвалідність, дорівнює 1 особу (10/12=0,83=1).

Таким чином, відповідно до чинного законодавства норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році відповідачем не виконано.

У відповідності з чч. 1, 2 ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

За таких обставин, відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2016 році у розмірі 28 023,26 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 123, 31 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає необхідним зазначити також наступне.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, частиною 3 статті 18-1 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні визначено, що державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Отже, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування здійснюється або шляхом безпосереднього звернення інваліда до підприємства або звернення інваліда до державної служби зайнятості (з подальшим його направленням на підприємство, на якому є відповідні вакансії), а обов'язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для їх працевлаштування.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11, від 16 квітня 2013 року у справі №21-81а13.

З листа Кілійського районного центру зайнятості від 13 травня 2017 року №1107/30/03 судом встановлено, що протягом 2016 року КП Жилсервіс було надано до центру зайнятості 2 звіти за формою 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) в рахунок нормативу робочих місць для інвалідів від 11.04.2016 року та від 13.09.2016 року (а.с. 23). Вказані звіти надані відповідачем до суду (а.с. 33-40).

Так, відповідно до направлення на працевлаштування №0006001 від 16.06.2016 року Кілійським районним центром зайнятості було направлено для працевлаштування в КП Жилсервіс на робоче місце, призначене для інваліда, ОСОБА_1, яка належить до категорії громадян, що мають додаткові гарантії: інваліди, які не досягли пенсійного віку. Вказане направлення здійснено на запит відповідача про потребу у працівниках від 13.06.2016 року (а.с. 24).

Також за направленням Кілійського районного центру зайнятості на працевлаштування №00004001 від 30.08.2016 року, в КП Жилсервіс була працевлаштована ОСОБА_3 Вказане направлення здійснено на запит відповідача про потребу у працівниках від 30.08.2016 року (а.с. 28).

Тобто, КП Жилсервіс виділено робочі місця для працевлаштування інвалідів. Позивач інвалідів для працевлаштування не направляв. Доказів того, що підприємство відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням центру зайнятості позивач - субєкт владних повноважень до суду не надав.

Відповідно до ст. 19 конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладено, враховуючи, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність безпосереднього звернення до підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З наведених підстав, враховуючи, що незайнятість необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році виникла не з вини відповідача, суд дійшов висновку про те, що підстави для стягнення з КП Жилсервіс адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні. Отже, у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 11, 23, 69, 71, 86, 94, 122, 128, 158-163, 254 КАС України, Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні від 21.03.1991 року № 875-XII, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до комунального підприємства Жилсервіс про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано у строк, встановлений статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Глуханчук