Справа № 804/3068/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 р. Справа № 804/3068/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Орільська" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Орільська" (далі- ТОВ "Агрофірма Орільська", підприємство, відповідач), у якому просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції у розмірі 194 578, 30 грн.

Позовні вимоги мотивовані несплатою відповідачем у добровільному порядку заборгованості з адміністративно-господарських санкцій. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів у відповідності до встановленого законодавством нормативу і забезпечують працевлаштування інвалідів. Так, за наявні у ТОВ "Агрофірма Орільська" 5 робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів та не занятих інвалідами, відповідач згідно з вимогами статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" повинен був до 15.04.2016р. самостійно сплатити адміністративно - господарські санкції у розмірі 194 578, 30 грн.

Позиція відповідача, відображена у запереченнях на позов, полягає у безпідставності позовних вимог. У запереченнях відповідач зазначає, що підприємством на підставі наказів №121 від 31.12.2014р., №122 від 31.12.2014р. було виділено та затверджено переліки вакантних професій (посад) для виконання встановленого законодавством нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів. Крім того, відповідач протягом 2015 року систематично звертався до Новомосковського міськрайонного центру зайнятості з питань працевлаштування інвалідів на вакантні посади охоронця, що підтверджують форми статистичної звітності № 3-ПН за 2015 рік. При цьому з метою працевлаштування інвалідів на підприємство відповідач також звертався з метою працевлаштування інвалідів на вакантні посади до сільського голови Керносівської сільської ради та здійснював розміщення у газеті Новомосковського району "Присамарская нива" від 26.12.2014р. та 12.06.2015р. повідомлень про запрошення на роботу інвалідів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ТОВ "Агрофірма Орільська" перебуває на обліку у Дніпропетровському відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю.

Відповідачем було подано до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ, затвердженого наказом Міністерства праці України від 10 лютого 2007 року № 42 з доповненнями від 12 листопада 2008 року №527.

Згідно рядка № 01 звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 249 осіб, з них:

- середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок №02) становить 5 осіб;

-кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (рядок №03) становить 10 осіб.

Отже, зі змісту даного звіту формально вбачається невиконання відповідачем нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості п'ять осіб.

З огляду на те, що відповідно до звіту ТОВ "Агрофірма Орільська" про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів", відповідачем самостійно не нарахована та не сплачена сума адміністративно-господарських санкцій у розмірі 194 578, 30 грн., позивач звернувся із цим позовом до суду.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»: з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Разом з тим ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено обов'язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із приписами статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991р.: підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов'язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Аналіз норм чинного законодавства України щодо соціальної захищеності інвалідів свідчить про те, що на підприємства покладено обов'язок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обов'язок їх працевлаштування.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду і на приписи Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року N 70, роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно до ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний.

В силу частини 3 статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» - державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

З аналізу норм Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" випливає, що обов'язок щодо працевлаштування інвалідів покладено як на суб'єктів господарювання так і на державу, від імені якої діють відповідні державні служби зайнятості.

Так, обов'язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а саме:

а) виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць.

б) створення для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації.

в) забезпечення інших соціально-економічних гарантії, передбачених чинним законодавством.

г) надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів.

д) звітування Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до позиції колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02.02.2010р. по справі № 21-1982во09 - обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування; останнє повинно направляти до центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інваліда.

Отже, обов'язок суб'єкта господарювання полягає у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, створенні умов праці та надання інформації державній службі зайнятості, необхідної для працевлаштування інвалідів.

В силу положень статті 238 Господарського кодексу України до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, за статтею 218 цього Кодексу, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

При вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Елементами правопорушення є вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

Згідно правового висноку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22 грудня 2009 року у справі N 21-2151во09: зарахування адміністративно-господарських санкцій за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення. Такі санкції не можуть застосовуватися у разі відсутності необхідної кількості працевлаштованих інвалідів, якщо при цьому суб'єкт господарювання вжив усіх передбачених Законом N 875-XII заходів для працевлаштування останніх, тобто коли у його діях відсутній склад правопорушення.

Отже, якщо роботодавець вживав необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, то застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій у зв'язку з меншою, ніж установлено нормативом, середньообліковою чисельністю працюючих інвалідів, є безпідставним.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою недопущення вчинення підприємством господарського правопорушення, а також для забезпечення виконання вимог ст.ст. 19 і 20 Закону України «Про основи соіальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем здійснювались наступні дії.

Наказом "Про визначення нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів на 2015 рік" №121 від 31.12.2014р. керівництво підприємства затвердило норматив вакантних робочих місць у розмірі 4% від загальної численості працюючих у кількості тринадцяти місць для працевлаштування інвалідів та затвердило перелік вакантних професій (посад) для виконання встановленого законодавством нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

З метою виконання визначеного ст.ст. 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» обов'язку відповідачем на підставі наказу №122 від 31.12.2014р. було проведено атестацію звичайних робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів на ТОВ "Агрофірма Орільська" на 2015 рік, за результатами якої атестаційною комісією складено звіти від 09.01.2015р. щодо відповідності умов праці для працевлаштування інвалідів за посадами згідно наказу №121 від 31.12.2014р.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що підприємством систематично (щомісячно) протягом 2015 року подавались до Новомосковського міськрайонного центра зайнятості звіти про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) за формою № 3-ПН "Звіт про наявність вакансій", копії яких містяться в матеріалах справи.

У матеріалах справи також наявний лист від Новомосковського міськрайонного центра зайнятості за вих. №749 від 20.05.2016р., яким підтверджується надання відповідачем звітності за формою 3-ПН протягом 2015 року та зазначено щодо поінформованості осіб з інвалідністю, які перебували у 2015 році на обліку у центрі зайнятості про наявність вакансій на посади у ТОВ "Агрофірма Орільська", однак дані особи відмовились від працевлаштування.

З метою здійснення працевлаштування інвалідів, відповідач також звертався до сільського голови Керносівської сільської ради Горбатка П.В., що підтверджується листом за вих. №103 від 04.05.2015р. та Довідкою №263 від 16.05.2016р.

Окрім наведеного, про наявність на підприємстві вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідач також подавав оголошення до місцевої газети "Присамарська нива" від 26.12.2014р. та 12.06.2015р., що підтверджується матеріалами справи.

Викладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативу, встановленого ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а також належне інформування територіального органу зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні до підприємства інвалідів для працевлаштування.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що ТОВ "Агрофірма Орільська" не допущено порушень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а саме: позивачем вчинялись всі залежні від підприємства дії для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Позивачем не надано жодного доказу щодо спростування дій, вчинених відповідачем з метою виконання вимог ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

За змістом ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, позов Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Орільська" про стягнення адміністративно-господарських санкцій - задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський