Справа № 823/3155/14
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2017 р. м. Київ К/800/7859/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Ковтонюка С.Д.,

за участю представника відповідачів Конакової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до прокуратури Черкаської області, Генеральної прокуратури України про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до прокуратури Черкаської області, Генеральної прокуратури України, в якому просила визнати протиправними дії відповідачів щодо невиплати їй грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до частини 16 статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», зобов'язати прокуратуру Черкаської області та Генеральну прокуратуру України нарахувати і виплатити їй таку грошову допомогу, а також зобов'язати відповідачів нарахувати і виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 29 квітня 2014 року була звільнена з органів прокуратури за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» й має право на отримання грошової допомоги, передбаченої частиною шістнадцятою статті 50-1 зазначеного Закону, проте виплата вказаної грошової допомоги їй здійснена не була.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просила рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідачі в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечили, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій, які вони просили залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 17 липня 1997 року по 29 квітня 2014 року ОСОБА_5 працювала в органах прокуратури на різних прокурорсько-слідчих посадах й з 28 січня 2008 року їй призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон №1789) без фактичного звільнення з органів прокуратури.

Наказом прокурора Черкаської області від 29 квітня 2014 року №322к позивача звільнено з посади старшого прокурора Смілянської міжрайонної прокуратури з 29 квітня 2014 року за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону №1789.

В подальшому прокурор Черкаської області на підставі довідки управління Пенсійного фонду України в місті Смілі та Смілянському районі Черкаської області від 28 квітня 2014 року №404/05, довідки про повні роки роботи (станом на 29 квітня 2014 року стаж роботи позивача в органах прокуратури складає 14 повних років) видав наказ від 30 квітня 2014 року №323к про виплату ОСОБА_5 грошової допомоги відповідно до статті 50-1 Закону №1789.

30 квітня 2014 року прокуратура Черкаської області на ім'я начальника управління - головного бухгалтера Генеральної прокуратури України направила розрахунок грошової допомоги, що підлягала виплаті позивачеві відповідно до частини 16 статті 50-1 Закону №1789.

Оскільки станом на 18 вересня 2014 року виплата грошової допомоги здійснена не була, ОСОБА_5 звернулася до Генеральної прокуратури України з відповідним запитом.

Листом заступника Генерального прокурора України від 06 жовтня 2014 року №18-1812вих14 позивачу роз'яснено, що оскільки на час її звільнення з органів прокуратури частина 16 статті 50-1 Закону №1789 була виключена Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», то наказ прокурора Черкаської області від 30 квітня 2014 року №323к про виплату їй грошової допомоги у розмірі 14-місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, відповідно до ч.16 ст.50-1 Закону №1789 є таким, що виданий з порушенням вимог чинного законодавства, а отже не підлягає виконанню.

Наказом в.о. прокурора Черкаської області від 30 жовтня 2014 року №937к наказ від 30 квітня 2014 року №323к скасовано.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що оскільки Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» частину 16 статті 50-1 Закону №1789 з 01 квітня 2014 року виключено, то при звільненні позивача з органів прокуратури з 29 квітня 2014 року остання не мала права на отримання грошової допомоги у зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років.

Колегія ж суддів Вищого адміністративного суду України вказує на наступне.

Відповідно до частини 16 статті 50-1 Закону №1789 (у редакції Закону України від 02 грудня 2010 року №2756-VI) прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугу років чи по інвалідності виплачується грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури.

Пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру». Зокрема, абзацом другим підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зі ст.50-1 Закону №1789 виключено частину шістнадцяту.

Згідно з абзацом першим пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 01 квітня 2014 року, крім, зокрема, абзацу другого підпункту 3 пункту 3 розділу ІІ, який набирає чинності з 01 травня 2014 року.

Тобто, зміни, якими було виключено частину шістнадцяту статті 50-1 Закону №1789, набрали чинності з 01 травня 2014 року.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постановах Верховного суду України від 17 травня 2016 року у справі №21-569а16 та від 19 жовтня 2016 року у справі №823/3141/14.

Підсумовуючи наведене, суди попередніх інстанцій, розглядаючи справу та зазначаючи в оскаржуваних рішеннях, що внесені Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни щодо виключення зі статті 50-1 Закону №1789 частини 16 набрали чинності з 01 квітня 2014 року, припустилися помилки у застосуванні норм матеріального права й, як наслідок, дійшли неправильного висновку про відсутність у позивача як такого права на отримання грошової допомоги в зв'язку з виходом на пенсію за вислугу років, що, у свою чергу, вплинуло на розгляд інших заявлених позивачем вимог (які фактично по суті не вирішувались), а отже не дослідили та не надали оцінки усім спірним у даній справі відносинам.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст.210,220,221, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.