Справа № 727/384/17
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 727/384/17

Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова О.Г.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

23 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Бучачи І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року - без змін.

Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 червня 2016 року, ОСОБА_5 звернувся до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, із заявою та надав документи щодо призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач, своїм листом від 22 грудня 2016 року №15704/16, відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком в зв'язку з відсутністю необхідного страхового стажу 15 років.

Позивач зазначає, що відмовляючи останньому в призначенні пенсії за віком, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в своєму листі зазначає, що відповідно до наданих документів страховий стаж останнього становить 9 років 2 місяці 15 днів. Відповідач не зарахував до розрахунку страхового стажу період роботи в «Рыболовецком колхозе имени Октябрьской революции Усть-Болыдерецкого района Камчатской области» з 29 березня 1979 року по 11 лютого 1993 року, оскільки відсутня уточнююча довідка про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів).

Відповідач посилається на норми ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконав без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі Ь громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Вважає, що невірне тлумачення правових категорій і понять посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призвело до неправильної оцінки наданих позивачем документів, та, як наслідок, призвело до прийняття протиправного рішення.

Так, серед іншого, позивачем до заяви про призначення пенсії за віком була надана копія трудової книжки та архівні довідки «архивного отдела Администрации Усть-Болыперецкого с муниципального района Камчатского края» від 17 жовтня 2016 року за номерами 01-03-35/350, 01-03-35/352,01-03-35/353.

Відповідно до зазначених документів в спірний період з 29 березня 1979 року по 11 лютого 1993 року, ОСОБА_5:

29 березня 1979 року - прийнятий в члени «Рыболовецкого колхоза имени Октябрьской революции Усть-Болынерецкого района Камчатской области» (протокол №7 від 29 березня 1979 року);

29 березня 1979 року - направлений до мех. цеху дизелістом (розпорядження №25 від 28 березня 1979 року);

29 квітня 1979 року - переведений мотористом на МРС-225 (розпорядження №73 від 29 квітня 1979 року);

03 березня 1988 року - переведений на помічника механіка МРС-225 (розпорядження №112 від 03 березня 1988 року;

03 вересня 1990 року - переведений старшим механіком МРС-225 (розпорядження №265 від 03 вересня 1990 року);

11 лютого 1993 року - наданий вихід із членів колгоспу за власним бажанням (розпорядження №23 від 05 лютого 1993 року).

У вищенаведених архівних довідках за весь період роботи помісячно зазначено розмір зарахованої позивачу заробітної плати. Також наявна вказівка щодо того, що з усіх включених в довідку сум здійснені утримання в Фонд соціального страхування СРСР та (чи) в пенсійний (фонд Російської Федерації по встановленим тарифам. Крім того зазначено, що відомості про кількість відпрацьованих трудоднів та встановленому мінімуму в архів не передавались.

Позивач вважає за необхідне зазначити, що за весь період роботи в «Рыболовецком колхозе имени Октябрьской революции Усть-Болыперецкого района Камчатской области» там ніколи не встановлювались вихододні (трудодні), оскільки в зв'язку зі специфікою роботи та ненормованим робочим часом цього здійснити неможливо.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період з 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

З огляду на відомості, що містяться в трудовій книжці та архівних довідках, очевидним є те, що записи про періоди ОСОБА_5, роботи в «Рыболовецком колхозе имени Октябрьской революции Усть-Болыперецкого района Камчатской области», нарахованої та виплаченої заробітної плати, за період з 29 березня 1979 року по 11 лютого 1993 року є правильними і точними, відповідачем не оспорюється їхня достовірність, а тому відсутність додаткових відомостей, а саме уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів (трудоднів) не може бути підставою для не зарахування даного періоду в страховий стаж позивача.

Також, неспівпадіння дати народження позивача в паспорті (ІНФОРМАЦІЯ_1) та архівних довідках (ІНФОРМАЦІЯ_2) є механічною опискою, оскільки решта відомостей між цими документами та трудовою книжкою абсолютно співпадають.

Згідно ст.21 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство», члени підприємства мають рівні права з працівниками державних підприємств щодо мінімального рівня оплати праці, її індексації, умов і розмірів соціального страхування, пенсійного забезпечення, охорони материнства і дитинства, соціального захисту одиноких громадян і громадян похилого віку, інвалідів, багатодітних сімей та одиноких матерів, ветеранів праці.

Згідно п.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, тобто до січня 2004 року, зараховуються до стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше тобто Законом України №1788 від 05.11.1991 р. «Про пенсійне забезпечення».

Згідно ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконана на підставі трудового договору на підприємствах установах організаціях, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах і кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж для призначення пенсії, є трудова книжка.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 26 травня 2017 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.