Справа № 810/386/17
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/386/17 Головуючий у 1-й інстанції: Балаклицький А.І. Суддя-доповідач: Мацедонська В.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мацедонської В.Е.,

суддів Лічевецького І.О., Мельничука В.П.,

при секретарі Горяіновій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за апеляційною скаргою Київської митниці ДФС на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської митниці ДФС про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в:

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Київської митниці ДФС про зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково, зобов'язано Київську митницю ДФС встановити ОСОБА_2 з 22 листопада 2016 року надбавку за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу, а також застосувати наслідки такого встановлення для здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції з мотивів порушення судом норм матеріального і процесуального права та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що на момент складання протоколу про встановлення стажу роботи/служби ОСОБА_2, позивачем було надано лише трудову книжку, в якій були відсутні записи про поновлення його на роботі в Київській регіональній митниці (після реорганізації - Київська міська митниця ДФС) в 2008 році та 2013 році, а також не було подано військовий квиток або відповідної довідки із зазначенням періоду проходження служби .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що в період з 14 травня 1975 року по 25 червня 1977 року ОСОБА_2 проходив військову службу в Радянській Армії (Збройних Силах), що підтверджується записом №5 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі військового квитка серії НОМЕР_1 та записом №10, вчиненому на підставі довідки УСБУ від 22 січня 2002 року №1670.

У період з 11 жовтня 1982 року по 15 лютого 1999 року ОСОБА_2 проходив військову службу в органах безпеки, що підтверджується записом №11 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі довідки УСБУ від 22 січня 2002 року №1670.

15 лютого 1999 року позивач звільнений з військової служби за ст.65 п.«в» (за станом здоров'я) у відставку та виключений зі списків особового складу, що підтверджується архівною довідкою від 13 грудня 2016 року №24/5-5389, виданою Галузевим державним архівом Служби безпеки України.

Відповідно до зазначеної архівної довідки вислуга років позивача станом на 15 лютого 1999 року складала: календарна - 18 років 05 місяців 15 днів, пільгова - 02 роки 01 місяць 29 днів, навчання у вищому навчальному закладі - 02 роки 04 місяці 25 днів, всього - 23 роки 09 днів (наказ Голови СБУ від 11 лютого 1999 року №170-ос).

10 травня 2002 року позивач призначений на посаду головного інспектора відділу організації оперативної роботи Управління власної безпеки Державної митної служби України, що підтверджується записом №12 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі наказу №157-к від 10 травня 2002 року.

23 жовтня 2002 року ОСОБА_2 призначений на посаду начальника відділу організації оперативної роботи Управління власної безпеки згідно запису №15 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі наказу №460-к від 23 жовтня 2002 року.

01 квітня 2004 року відповідно до наказу від 30 березня 2004 року №226-к позивача призначено на посаду заступника начальника Управління власної безпеки - начальника відділу аналітичної роботи Департаменту кадрового забезпечення та роботи з персоналом відповідно до запису №17 трудової книжки позивача.

Згідно наказу від 14 квітня 2005 року №468-к позивач 12 квітня 2005 року призначений на посаду начальника відділу профілактики проявив корупції Департаменту внутрішньої безпеки, що підтверджується записом №19 трудової книжки позивача.

На підставі наказу від 14 листопада 2005 року №1945-к позивача звільнено з займаної посади в порядку переведення до Київської регіональної митниці відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України згідно запису №21 трудової книжки позивача.

15 листопада 2005 року ОСОБА_2 призначено на посаду начальника відділу внутрішньої безпеки Київської регіональної митниці, що підтверджується записом №22 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі наказів Державної митної служби України від 14 листопада 2005 року №1946-к та Київської регіональної митниці від 14 листопада 2005 року №634-к.

17 квітня 2007 року ОСОБА_2 призначений на посаду начальника служби внутрішньої безпеки, що підтверджується записом №23 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі наказів №398-к від 12 квітня 2007 року та №234-к від 16 квітня 2007 року.

Відповідно до наказу №1351-к від 28 липня 2008 року позивача звільнено з займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці згідно запису №25 трудової книжки ОСОБА_2

За наслідками оскарження позивачем наказу про його звільнення у судовому порядку постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року у справі №2а-1987/12/2670 за позовом ОСОБА_2 до Державної митної служби України, Київської регіональної митниці про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 28 липня 2008 року №1351-к про звільнення з 01 серпня 2008 року ОСОБА_2 з посади начальника служби внутрішньої безпеки Київської регіональної митниці, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника служби власної безпеки Київської регіональної митниці з 01 серпня 2008 року, зобов'язано Голову Державної митної служби України видати наказ про поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника служби внутрішньої безпеки Київської регіональної митниці з 01 серпня 2008 року, зобов'язано Державну митну службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 01 серпня 2008 року по день поновлення на роботі.

На виконання вказаного судового рішення наказом Державної митної служби України від 19 грудня 2012 року №2934-к «По особовому складу митних органів» скасовано наказ Державної митної служби України від 28 липня 2008 року №1351-к «За номенклатурою посад Голови Служби» та поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника служби внутрішньої безпеки Київської регіональної митниці з 01 серпня 2008 року.

Наказом Київської регіональної митниці від 24 грудня 2012 року №1532-к ОСОБА_2 встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 40%.

10 січня 2013 року Державною митною службою України видано наказ №179-к, яким звільнено ОСОБА_2, начальника служби внутрішньої безпеки Київської регіональної митниці, з займаної посади 10 січня 2013 року за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України.

На підставі наведеного наказу Київською регіональною митницею видано наказ №49-к від 10 січня 2013 року, відповідно до якого ОСОБА_2 виплачено компенсацію за невикористані відпустки за період роботи в Київській регіональній митниці з 15 листопада 2007 року по 10 січня 2013 року відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки».

За наслідками оскарження позивачем наказу Державної митної служби України від 10 січня 2013 року №179-к в судовому порядку, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року у справі №826/1664/13-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Київської регіональної митниці, Державної митної служби України про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним наказ Державної митної служби України від 10 січня 2013 року №179-к про звільнення ОСОБА_2, поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника служби внутрішньої безпеки Київської регіональної митниці з 11 січня 2013 року, стягнуто з Державної митної служби України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 січня 2013 року по день поновлення на посаді. В решті позову відмовлено.

Згідно наказу ДФС України від 18 листопада 2016 року №3716-о, на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2013 року у справі №826/1664/13-а, з урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 серпня 2016 року, вимоги державного виконавця від 28 вересня 2016 року у виконавчому провадженні ВП №44074222/15, скасовано наказ Державної митної служби України від 10 січня 2013 року №179-к «Про звільнення ОСОБА_2», зобов'язано керівника митниці ДФС забезпечити виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на рівнозначній посаді з урахуванням його стажу роботи та кваліфікації відповідно до вимог чинного законодавства.

Наказом Київської митниці ДФС від 22 листопада 2016 року №788-о призначено позивача на посаду заступника начальника митного поста - начальника відділу митного оформлення №2 митного поста «Південний термінал» Київської митниці ДФС та вважати його таким, що став до роботи 22 листопада 2016 року, присвоєно ОСОБА_2 спеціальне звання «Радник податкової та митної справи І рангу» з 22 листопада 2016 року.

За наслідком засідання постійнодіючої комісії Київської митниці ДФС по визначенню стажу роботи/служби для встановлення надбавки за вислугу років 15 грудня 2016 року складено протокол №42, згідно з яким перевіривши трудову книжку та інші документи про стаж роботи/служби, що дає право на отримання щомісячної надбавки за вислугу років в органах ДФС України, стаж роботи (державної служби) ОСОБА_2, що дає право на отримання щомісячної надбавки за вислугу років визначається: станом на 22 листопада 2016 року - 06 років 02 місяці 22 дні.

Пунктом 2 наведеного протоколу зазначено, що питання зарахування позивачу періодів служби в Збройних Силах та військової служби в органах безпеки до стажу державної служби буде розглянуте комісією після надання ним військового квитка або іншого документу, в якому буде визначено періоди проходження військової служби, посади та відповідні військові звання.

З наявної в протоколі від 15 грудня 2016 року №42 розписки позивача вбачається, що ОСОБА_2 був ознайомлений з даним протоколом та ним було надано архівну довідку Служби безпеки України №24/5-5389 від 13 грудня 2016 року.

Наказом Київської митниці ДФС від 21 грудня 2016 року №862-о «Про встановлення надбавки за вислугу років» встановлено, зокрема, заступнику начальника митного посту - начальнику відділу ОСОБА_2 надбавку за вислугу років у розмірі 18% з 22 листопада 2016 року.

29 грудня 2016 року наказом Київської митниці ДФС №892-о «Про звільнення ОСОБА_2» звільнено позивача, заступника начальника митного посту - начальника відділу митного оформлення №2 митного посту «Південний термінал» із займаної посади 29 грудня 2016 року з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», відповідно до п.7-2 ч.1 ст.36 КЗпП України, здійснено з ОСОБА_2 повний розрахунок відповідно до ст.116 КЗпП України, виплачено позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в кількості 3 календарні дні за період роботи з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року відповідно до ст.24 Закону України «Про відпустки».

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшов висновку, що позивачу мала бути встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу, а тому з огляду на невірне визначення відповідачем розміру надбавки за вислугу років, позивачу не в повному обсязі виплачено заробітну плату за період з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про державну службу», який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 травня 2016 року набрав чинності Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII, статтею 1 якого визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державним службовцем є - громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до ст.46 Закону України «Про державну службу» стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

До стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до цього Закону; час перебування на посаді народного депутата України; час перебування на посадах працівників дипломатичної служби; час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування»; час перебування на посадах суддів; час перебування на посадах прокурорів; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання; час професійного навчання державного службовця з відривом від служби, якщо не пізніше 75 днів після його завершення така особа повернулася на державну службу, крім випадків, установлених законом; період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом; час перебування державного службовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду - у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більше ніж до досягнення дитиною шестирічного віку; час перебування на посадах радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем'єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також на посадах патронатних служб в інших державних органах.

Порядок обчислення стажу державної служби затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229 затверджено Порядок обчислення стажу державної служби, який визначає механізм обчислення стажу державної служби та згідно п.п.2-6 якого обчислення стажу державної служби здійснює служба управління персоналом державного органу.

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, тощо). За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж державної служби обчислюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами.

Стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу».

Стаж державної служби обчислюється у днях, місяцях і роках.

Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до п.8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону.

Відповідно до п.8 р.XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Враховуючи, що до 30 квітня 2016 року правовідносини з приводу проходження державної служби були врегульовані Законом України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-XII, а Порядок обчислення стажу державної служби був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, яка втратила чинність з 01 травня 2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби (в редакції, що була чинною до 30 квітня 2016 року) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у ст.25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв'язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 3 наведеного порядку встановлено, що до стажу державної служби включається також, серед іншого, період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом; час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в період з 14 травня 1975 року по 25 червня 1977 року проходив військову службу в Радянській Армії (Збройних Силах), що підтверджується записом №5 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі військового квитка серії НОМЕР_1, та записом №10, вчиненому на підставі довідки УСБУ від 22 січня 2002 року №1670, а також архівною довідкою Галузевого державного архіву Служби безпеки України від 13 грудня 2016 року №24/5-5389.

Крім того, в період з 11 жовтня 1982 року по 15 лютого 1999 року ОСОБА_2 проходив військову службу в органах безпеки, що підтверджується записом №11 у трудовій книжці позивача, вчиненому на підставі довідки УСБУ від 22 січня 2002 року №1670 та архівною довідкою Галузевого державного архіву Служби безпеки України від 13 грудня 2016 року №24/5-5389.

З наведеної архівної довідки Галузевого державного архіву Служби безпеки України від 13 грудня 2016 року №24/5-5389 вбачається, що 14 травня 1975 року позивач призваний Прилуцьким РВК Чернігівської області на дійсну військову службу в Радянську Армію. Зарахований на дійсну військову службу до органів КДБ СРСР з присвоєнням військового звання «лейтенант» та призначений на посаду офіцером (наказ КДБ СРСР від 23 вересня 1982 року). Підполковник ОСОБА_2 звільнений з військової служби за ст.65 п.«в» (за станом здоров'я) у відставку, виключений зі списків особового складу, з 15 лютого 1999 року. Вислуга років позивача станом на 15 лютого 1999 року складала: календарна - 18 років 05 місяців 15 днів, пільгова - 02 роки 01 місяць 29 днів, навчання у вищому навчальному закладі - 02 роки 04 місяці 25 днів, всього - 23 роки 09 днів (наказ Голови СБУ від 11 лютого 1999 року №170-ос).

Таким чином, записами у трудовій книжці позивача та архівною довідкою Галузевого державного архіву Служби безпеки України від 13 грудня 2016 року №24/5-5389 в сукупності підтверджується період проходження служби ОСОБА_2 в Радянській Армії (Збройних Силах) та період військової служби в органах безпеки із зазначенням посади та військового звання позивача.

Згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VII надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.

Відповідно до протоколу засідання постійнодіючої комісії Київської митниці ДФС по визначенню стажу роботи/служби для встановлення надбавки за вислугу років від 15 грудня 2016 року №42, відповідачем розраховано стаж державної служби позивача в митних органах: за період з 10 травня 2002 року по 14 листопада 2005 року (Державна митна служба України) - 03 роки 06 місяців 05 днів; за період з 15 листопада 2005 року по 01 серпня 2008 року (Київська регіональна митниця) - 02 роки 08 місяців 17 днів. Разом 06 років 02 місяці 22 дні.

Таким чином, з розрахованої комісією вислугою років позивача за період з 10 травня 2002 року по 01 серпня 2008 року та календарною вислугою років ОСОБА_2, підтвердженою записами у трудовій книжці позивача та архівною довідкою від 13 грудня 2016 року №24/5-5389 за період з 14 травня 1975 року по 25 червня 1977 року (військова служба в Радянській Армії (Збройних Силах) та за період з 11 жовтня 1982 року по 15 лютого 1999 року (військова служба в органах безпеки), стаж роботи (державної служби) позивача, що дає право на отримання щомісячної надбавки за вислугу років становить 24 роки 08 місяців 07 днів, що у відповідності до ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу» дає ОСОБА_2 право на надбавку за вислугу років на державній службі у розмірі 50 відсотків посадового окладу.

Як вбачається з розписки позивача у протоколі від 15 грудня 2016 року №42 та не заперечується відповідачем, ОСОБА_2 було подано постійнодіючій комісії Київської митниці ДФС по визначенню стажу роботи/служби для встановлення надбавки за вислугу років архівну довідку від 13 грудня 2016 року №24/5-5389, проте, не зважаючи на подання позивачем вказаної довідки, питання зарахування періодів служби в Збройних Силах та військової служби в органах безпеки до стажу державної служби комісією розглянуто не було.

Наведене спростовує посилання апелянта на непідтвердження позивачем періоду проходження військової служби в Радянській Армії (Збройних Силах) та військової служби в органах безпеки.

Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта щодо обов'язковості подання ОСОБА_2 військового квитка, оскільки записами у трудовій книжці позивача та архівною довідкою Галузевого державного архіву Служби безпеки України від 13 грудня 2016 року №24/5-5389 в сукупності підтверджується період проходження служби позивачем в Радянській Армії (Збройних Силах) та період військової служби в органах безпеки із зазначенням посади та військового звання позивача, що у відповідності до п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, є документами для визначення стажу державної служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України вимогам.

У відповідності до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлені судом обставини підтверджують, що наданими ОСОБА_2 документами, а саме трудовою книжкою та архівною довідкою від 13 грудня 2016 року №24/5-5389 підтверджується наявність у нього стажу державної служби, що дає право на надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 50 відсотків посадового окладу у відповідності до ч.1 ст.52 Закону України «Про державну службу».

Разом з тим, встановлення позивачу надбавки за вислугу років з 22 листопада 2016 року у розмірі 18 відсотків посадового окладу є необґрунтованим та таким, що здійснено без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу мала бути встановлена надбавка за вислугу років у розмірі 50 відсотків посадового окладу, а тому позивачу не в повному обсязі виплачено заробітну плату за період з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року, у зв'язку з чим наявні підстави для зобов'язання відповідача встановити ОСОБА_2 з 22 листопада 2016 року надбавку за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу та застосувати наслідки такого встановлення для здійснення перерахунку та виплати позивачу заробітної плати за період з 22 листопада 2016 року по 29 грудня 2016 року.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судовими рішеннями від 06 вересня 2012 року у справі №2а-1987/12/2670 та від 11 червня 2013 року у справі №826/1664/13-а, які набрали законної сили, скасовано накази Державної митної служби України, відповідно, від 28 липня 2008 року №1351-к та від 10 січня 2013 року №179-к про звільнення позивача та поновлено позивача на посадах в органах Державної митної служби України з дня його звільнення.

Таким чином, в період з 01 серпня 2008 року по 19 грудня 2012 року та з 11 січня 2013 року по 21 листопада 2016 року позивач продовжував залишатися у відносинах проходження публічної служби в державному органі, але не мав можливості виконувати свої посадові обов'язки з поважних причин, а саме у зв'язку з незаконним звільненням, що підтверджується постановами Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2012 року у справі №2а-1987/12/2670 та від 11 червня 2013 року у справі №826/1664/13-а.

Враховуючи, що до стажу державної служби зараховується період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом, період з 01 серпня 2008 року по 21 листопада 2016 року також підлягає зарахуванню до стажу державної служби позивача.

У своїй апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в трудовій книжці ОСОБА_2 відсутній запис про визнання недійсним запису про його звільнення, що передбачено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58.

Так, з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача вбачається, що в ній відсутній відповідний запис про визнання недійсним запису про його звільнення з органів митної служби, проте наведені посилання апелянта не спростовують факту підтвердження поданими ОСОБА_2 документами наявність у нього стажу державної служби, що дає право на надбавку за вислугу років на державній службі на рівні 50 відсотків посадового окладу.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що постанова суду першої інстанції не оскаржувалась в частині відмови в задоволенні вимог щодо присудження за рахунок асигнувань Київської митниці ДФС на користь ОСОБА_2 понесених ним документально підтверджених судових витрат, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

З урахуванням вищенаведеного вимоги ОСОБА_2, викладені в запереченнях на апеляційну скаргу Київської митниці ДФС, щодо зміни постанови суду першої інстанції та стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань здійснені позивачем судові витрати в розмірі 3000,00 грн., не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Київської митниці ДФС - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 29 травня 2017 року.

Головуючий суддя В.Е.Мацедонська

Судді І.О.Лічевецький

В.П.Мельничук

Головуючий суддя Мацедонська В.Е.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.