Справа № 127/6742/17
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/6742/17

Головуючий у 1-й інстанції: Король О.П.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

23 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Також, не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 березня 2017 року отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Продовжуючи по цей час працювати, позивач набув необхідний страховий стаж, достатній для призначення пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З 02 березня 2017 року позивачу призначена пенсія за віком. Розмір пенсії обчислено із заробітної плати, визначеної за період роботи з 01 липня 2000 року по 31 січня 2017 року. При цьому середньомісячний заробіток для розрахунку пенсії визначений в розмірі 3030,89 грн. (1197,91 х 2,53015), де 2,53015- індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, 1197,91 грн. середня заробітна плата по Україні за 2007 рік. Позивачеві зарахований загальний страховий стаж 46 років 07 місяців 13 днів, що дорівнює коефіцієнту 0,46583 (559 місяць), а з урахуванням кратності в 1,35- 0.62888. Розмір пенсії позивача до виплати з 02 березня 2017 року склав 2024,21 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про надання розрахунку пенсії з відповідним роз'ясненням щодо застосування при її обрахунку показника заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по Україні за 2007 рік. Крім того, просив провести перерахунок призначеної 02 березня 2017 року пенсії з врахуванням середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 16 березня 2017 року № 59/Г-1 відповідач повідомив позивача про порядок, який був застосований при обрахунку розміру пенсії ОСОБА_2 за віком, зазначивши його складові. З посиланням на положення ст. ст. 40, 42, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач обґрунтував застосування показника заробітної плати в середньому на одну особу в цілому по Україні за 2007 рік при обрахунку середньомісячного заробітку для розрахунку пенсії. Крім того зазначив, що показник середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії може застосовуватись лише при первинному призначенні пенсії, або при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, а тому відсутні підстави для перерахунку, адже пенсія за вислугу років позивачеві виплачувалась з 01 вересня 1997 року. Роз'яснено позивачу, що його право на підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальне обовязкове державне пенсійне страхування» відсутнє, оскільки до 02.03.2017 року він отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Спір між сторонами виник спір з приводу порядку обрахунку середньої заробітної плати, розмір якої в свою чергу впливає на розмір пенсійного забезпечення позивача. Позивач вважає, що у даному випадку при розрахунку пенсії повинен застосовуватись розмір середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, як це передбачено ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» При цьому зазначає, що пенсія за віком йому призначається вперше, а не відбувається переведення з одного виду пенсії на інший. Відповідач в свою чергу наполягає на тому, що у даному випадку здійснено переведення з одного виду пенсії на інший, при цьому для визначення розміру середньої заробітної плати необхідно застосовувати положення ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто застосувати показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. У даному випадку це показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 327.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

З аналізу наведених норм вбачається, що особі може бути призначена пенсія за одним із зазначених законів, при чому кожним із законів передбачені різні порядок та підстави призначення різних видів пенсій в межах Закону. Так, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» передбачена пенсія за вислугу років, пенсія по інвалідності та пенсія в разі втрати годувальника. Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачені пенсії за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання та пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За наведеного суд приходить до висновку, що після призначення позивачеві в 1997 році пенсії за вислугу років, при призначенні пенсії за віком в 2017 році відбувся перехід на інший вид пенсії. Натомість, такий перехід відбувся з одного виду пенсії на інший не в межах одного Закону, а тому суд вважає призначення позивачеві пенсії за віком в 2017 році відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не переходом на інший вид пенсії в межах одного Закону, а новим призначенням пенсії за іншим Законом. При цьому суд бере до уваги, що позивач після звільнення з військової служби продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку відповідні страхові внески.

Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм підтверджує те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої зазначеним Законом. Однак у випадку із позивачем мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, як зазначалось вище.

При цьому суд бере до уваги, що відповідно до зазначеної норми Закону, застосування показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії може бути здійснено за бажанням особи, натомість відповідачем не доведено, що позивач надав таку згоду, а тому відповідач неправомірно застосував показник середньої заробітної плати за 2007 рік. Крім того, при розрахунку пенсії за вислугу років позивачеві за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», яку отримував позивач до переведення на пенсію за віком, взагалі не застосовувався показник середньої заробітної плати в України, з якого сплачені страхові внески, адже такий порядок нарахування не передбачений зазначеним Законом. За наведеного, до зазначених правовідносин положення ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застосуванню не підлягають.

Безпідставним, в свою чергу, є і застосування відповідачем при обчисленні розміру пенсії позивачеві положень п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року №327 щодо показника середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за 2007 рік в розмірі 1197,91 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1+ Кз2+ Кз3+ ... + Кзn);

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що для обрахунку розміру пенсії, а саме заробітної плати необхідної для обчислення пенсії, слід застосовувати положення ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та брати до уваги саме середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, яка є її складовою частиною.

До таких висновків суд приходить з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 31.03.2015 у справі №21-612а14.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 та управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.