Справа № 813/207/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Київ К/800/57097/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

судді: Гончар Л.Я.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк» та державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року

у справі № 813/207/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк»

до Державної реєстраційної служби України, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_3, державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2,

про визнання дій протиправними, скасування рішень та зобов'язання вчинити дії,

встановив:

Публічне акціонерне товариство «Оксі Банк» звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної реєстраційної служби України, державних реєстраторів Державної реєстраційної служби України ОСОБА_3, ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень, просило суд:

визнати протиправними дії державних реєстраторів щодо відмови у державній реєстрації права власності на нежитловий об'єкт, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ «Оксі Банк» (м. Львів, вул. Газова, 17, );

скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 31 грудня 2013 року № 9708759, прийняте державним реєстратором ОСОБА_2;

скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 30 грудня 2013 року № 9701372, прийняте державним реєстратором ОСОБА_3;

зобов'язати державного реєстратора Державної реєстраційної служби України зареєструвати за ПАТ «Оксі Банк» право власності на вказані об'єкти нерухомого майна.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії державних реєстраторів щодо відмови у державній реєстрації права власності на нежитловий об'єкт, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за ПАТ «Оксі Банк»; скасовано рішення державних реєстраторів про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 31 грудня 2013 року № 9708759, від 30 грудня 2013 року № 9701372; зобов'язано державного реєстратора Державної реєстраційної служби України розглянути повторно реєстрацію за ПАТ «Оксі Банк» права власності на вказане нерухоме майно. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Оксі Банк», посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів в частині відмови у позові скасувати та прийняти в цій частині нове рішення - про задоволення позову. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не захищають у повній мірі порушені права позивача.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивача Державна реєстраційна служба України просила залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у позові - без змін.

Також, вважаючи неправомірними рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволеного позову, державний реєстратор ОСОБА_2 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга мотивована тим, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 31 грудня 2013 року № 9708759 прийнято відповідачем правомірно та обґрунтовано за наявності визначених законодавством підстав для відмови позивачу у здійсненні реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Так, у своїх доводах державний реєстратор зазначає, що позивач під час звернення з відповідною заявою не було надано документи, які підтверджують надсилання іпотекодавцеві і боржникові письмової вимоги про усунення порушень. Крім того, до вказаної заяви не було додано копії договору іпотеки, договору про внесення змін до договору іпотеки, заяви ТОВ ВКФ «Політехнік», актів приймання-передачі документів, звіту про незалежну оцінку вартості, що підтверджується даними картки прийому заяви.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що 09 лютого 2009 року між Приватним торгівельно-посередницьким малим підприємством фірмою «Едельвейс» (Позичальник) та КБ «ГАЛС», правонаступником якого є ПАТ «Оксі Банк» (далі - Банк) укладено кредитний договір з відкриттям відновлювальної кредитної лінії № 13/09-ВКЛ (далі - Кредитний договір) на суму 1000000,00 (один мільйон) доларів США з кінцевою датою погашення кредиту 08 лютого 2012 року. У подальшому сторонами неодноразово вносились зміни до Кредитного договору щодо умов кредитування.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором укладено ряд договорів забезпечення, в тому числі:

1) договір іпотеки від 01 грудня 2010 року, укладений між приватним торгівельно-посередницьким малим підприємством фірмою «Едельвейс» (Іпотекодавець) та ПАТ «Оксі Банк» (Іпотекодержатель), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 5191, з подальшими внесеннями змін, відповідно до якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення загальною площею 143,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, буд. 218, реєстраційний номер - 24221534;

2) договір іпотеки від 29 жовтня 2010 року, укладений між ПАТ «Оксі Банк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_6 (Іпотекодавець), посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 4845, з подальшими внесеннями змін, відповідно до якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитловий об'єкт, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер: 9731355 (літ. «І», загальною площею 14,3 (чотирнадцять цілих три десятих) кв.м., літ. «Х», загальною площею 962,6 (дев'ятсот шістдесят дві цілих шість десятих) кв.м., літ. «Ц», загальною площею 440,5 (чотириста сорок цілих п'ять десятих) кв.м., огорожі під №59, воріт під №64, покриття під № ІІІ.

3) договір іпотеки від 29 жовтня 2010 року, укладений між між ПАТ «Оксі Банк» (Іпотекодержатель) і ТзОВ «Політехнік», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 4848, з подальшими внесеннями змін, відповідно до якого передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю та нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер: 15637135.

Відповідно до п. 4.1.5 Договорів іпотеки на період їх дії Позичальник та/або Іпотекодавець - Майновий поручитель зобов'язувались застрахувати за свій рахунок Предмет іпотеки у визначеного Іпотекодержателем страховика на користь Іпотекодержателя на повну його вартість від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором у страховика, погодженого з Іпотекодержателем.

Іпотекодавці - майнові поручителі протягом тривалого часу порушують умови Договорів іпотеки, а саме п. 4.1.5 та не виконують обов'язок щодо страхування на користь Банку нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Усе заставлене нерухоме майно на час виникнення спірних відносин було незастрахованим.

Відповідно до п. 3.1.4 Договорів іпотеки Іпотекодержатель (Банк) має право у випадку невиконання Іпотекодавцем - Майновим поручителем та/або Позичальником зобов'язань за цим та/або за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання переданого в іпотеку, а також витрат, пов'язаних з реалізацією Предмета іпотеки.

П. 5.3 Договорів іпотеки передбачає, що Іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на Предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність, згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя.

Відповідно до п. 5.4 Договорів іпотеки за рішенням Іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись наступним чином (договір про задоволення вимог Іпотекодержателя), зокрема у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодавець передає у власність Іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки Предмета іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна Предмета іпотеки, який передається Іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна Іпотекодавця. Витрати на проведення експертної оцінки Предмета іпотеки покладаються на Іпотекодавця.

Рішення про прийняття у власність Предмета іпотеки приймається Іпотекодержателем одноосібно. Підписанням цього договору Іпотекодавець засвідчує, що він надає Іпотекодержателю згоду на перехід права власності на Предмет іпотеки до Іпотекодержателя за рішенням Іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчує, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя про прийняття у власність Предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення Іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем.

Бажаючи реалізувати право, передбачене п. 5.4. Договорів іпотеки, а саме звернути стягнення на предмети іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки позивач - ПАТ «Оксі Банк» звернувся до Державної реєстраційної служби України із відповідними заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Державними реєстраторами Державної реєстраційної служби України ОСОБА_3 30 грудня 2013 року та ОСОБА_2 31 грудня 2013 року прийнято рішення про відмову у державні реєстрації прав власності № 9701372 та № 9708759, відповідно.

Як установлено судами, вказані рішення, обґрунтовані тим, що в порушення вимог п. 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 № 703 (чинного, на час виникнення спірних відносин; далі - Порядок № 703), не подано документа, що підтверджує надіслання іпотекодавцеві і боржникові письмової вимоги про усунення порушень (повідомлення УДППЗ Укрпошта); в порушення ч. 3 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не подано копії договору іпотеки, договору про внесення змін до договору іпотеки, заяви ТОВ ВКФ «Політехнік», актів прийому-передачі документів, звіту про незалежну оцінку вартості.

Водночас, суди встановили, що позивач надавав документи, які підтверджують факт настання або ненастання певної події відповідно до положень Порядку № 703. Зокрема, ПАТ «Оксі Банк» надало копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві, в якій позивач повідомляв про наявність порушення договорів іпотеки та вимагав від Іпотекодавців у 30-ти денний термін забезпечити страхування нерухомого майна, що є предметом іпотеки, і яка залишилася невиконана. Також Банк надавав докази отримання цієї вимоги іпотекодавцями. Крім цього, представниками ПАТ «Оксі Банк» на підтвердження настання події були подані: нотаріально посвідчена заява директора ТзОВ «Політехнік» ОСОБА_7 та лист директора ПТП МП фірми «Едельвейс» ОСОБА_6, якими вони підтверджували наявність порушень договорів іпотеки та не заперечували проти звернення стягнення на майно.

Вважаючи вказані дії та рішення державних реєстраторів протиправними, ПАТ «Оксі Банк» звернулось до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що державними реєстраторами прав на нерухоме майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 протиправно прийнято оскаржувані рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 9708759 та № 9701372.

При цьому, відмовляючи у частині позовних вимог, суди виходили з того, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки дій та рішень відповідачів за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів у зв'язку з наступним.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості касаційної скарги ПАТ «Оксі Банк» та відсутності підстав для скасування чи зміни судових рішень у частині відмови у позові.

Надаючи правову оцінку оспорюваним діям та рішенням державних реєстраторів, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 16 цього Закону; 6) надання витягів з державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV визначено, що державний реєстратор, серед іншого, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав (пункт 1); приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав (пункт 2).

Документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 3 ст. 17 Закону № 1952-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав, як і порядок проведення такої реєстрації, встановлює Кабінет Міністрів України (ч.ч. 2, 13 ст. 15 Закону № 1952-IV).

Так, відповідно до п. 34 Порядку № 703 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя, якщо більш тривалий строк не вказано у надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмовій вимозі;

3) звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

Таким чином, п. 34 Порядку № 703 визначено вичерпний перелік обов'язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.ст. 9 та 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року № 21-1458а16.

Ураховуючи наведені норми, суд зазначає, що вимоги Порядку № 703 щодо надання заявником документа, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, обов'язково повинні бути виконані у таких правовідносинах. Водночас, суд звертає увагу на безпідставність посилання державного реєстратора на те, що письмова вимога про усунення порушень повинна бути саме надісланою іпотекодавцю, а доказом її отримання повинне бути саме повідомлення УДППЗ Укрпошта. Так, доказами отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя можуть бути й інші документи, зокрема відповідна відмітка отримувача такої вимоги на примірнику такого документа.

Як установлено судами, позивач надавав документи, які підтверджують факт настання або ненастання певної події відповідно до положень Порядку № 703. Зокрема, ПАТ «Оксі Банк» надало копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві, в якій позивач повідомляв про наявність порушення договорів іпотеки та вимагав від Іпотекодавців у 30-ти денний термін забезпечити страхування нерухомого майна, що є предметом іпотеки, і яка залишилася невиконана. Також Банк надавав докази отримання цієї вимоги іпотекодавцями. Крім цього, представниками ПАТ «Оксі Банк» на підтвердження настання події були подані: нотаріально посвідчена заява директора ТзОВ «Політехнік» ОСОБА_7 та лист директора ПТП МП фірми «Едельвейс» ОСОБА_6, якими вони підтверджували наявність порушень договорів іпотеки та не заперечували проти звернення стягнення на майно.

Таким чином, ПАТ «Оксі Банк» доведено дотримання вимог Порядку № 703 щодо надання заявником документа, який підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1952-IV у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п'ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Отже, суд зазначає про те, що у випадку відсутності долучення до заяви ПАТ «Оксі Банк», як стверджує у своїх доводах касатор, копії договору іпотеки, договору про внесення змін до договору іпотеки, заяви ТОВ ВКФ «Політехнік», актів прийому-передачі документів, звіту про незалежну оцінку вартості, державний реєстратор зобов'язаний був прийняти рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомити про це заявника, а не відразу відмовляти у здійсненні такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5.1) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 5.2) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 5.3) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 5.4) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 5.5) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 5.6) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Зважаючи на викладене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини у цій справі в їх сукупності, суд погоджується з позицією судів щодо протиправності оспорюваних дій та рішень державних реєстраторів, а також наявності підстав для часткового задоволення позову, оскільки визначені законодавством підстави для прийняття рішень про відмову у державній реєстрації прав ПАТ «Оксі Банк» у відповідачів були відсутні.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги державного реєстратора спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень в частині задоволеного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Оксі Банк» та державного реєстратора Державної реєстраційної служби України ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 червня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: