Справа № 320/10173/15-а
Суддя: Урупа І. В.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 19.05.2017
Провадження № 2-ар/320/9/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року Мелітопольський міськрайонний суд у складі:

головуючого - судді Урупи І.В.

при секретарі - Литвиненко В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі Запорізької області, заяву представника Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області про роз'яснення судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

Від представника Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області надійшла заява про роз'яснення судового рішення, в якій просять роз'яснити резолютивну частину постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року по справі № 320/10173/15-а в частині стягнення судового збору, та визначити, чи повинно стягнення здійснюватись з Державного бюджету України, з рахунку за кодом бюджетної класифікації доходів 22030101 «Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) або за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, з рахунків, які відкриті в уповноважених банках, для можливості подальшого виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви зазначено, що З квітня 2017 року до Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області надійшла заява ОСОБА_1 про виконання виконавчого листа, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 20.12.2016 року по справі № 320/10173/15-а за адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

У виконавчому документі, Мелітопольським управлінням виявлено обставини, що унеможливлюють його виконання з огляду на незрозумілість судового рішення, ухваленого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 12.01.2016 року в частині стягнення судового збору, на виконання якого видано вказаний виконавчий лист.

Так, у резолютивній частині зазначеного рішення вказано: «Стягнути з Державного бюджету України (за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізькій області) на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487,20 грн.». При цьому на зворотній стороні виконавчого листа боржником зазначено: «Мелітопольське об'єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, », що унеможливлює визначення належного боржника.

Отже, поняття «стягнення з Державного бюджету України» та «присудження судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Мелітопольського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області» є різними за своєю правовою та змістовою складовою, та відповідно виконуються за різною процедурою та з різних рахунків.

При цьому на дату ухвалення рішення по даній справі 12.01.2016 частиною першою статті 94 Кодекса адміністаривного судочинства України, в редакції, що діяла з 01.09.2015, передбачалось, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі». Таким чином, вказана норма кодексу щодо розподілу судових витрат не передбачала та не передбачає стягнення цих витрат з Державного бюджету України.

Таким чином, суперечливість формулювання резолютивної частини постанови Мелітопольського міськрайонним судом Запорізької області від 12.01.2016 по справі № 320/10173/15-а в частині стягнення судового збору та змісту виконавчого листа, в частині найменування (визначення) належного боржника викликає труднощі щодо правильного розуміння та відповідно належного виконання рішення в цієї частині.

Позивачка та представник заявника в судове засідання не з'явилися, їх неприбуття не перешкоджає розглядові питання про розяснення рішення.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення заяви не заперечував, при цьому пояснив, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства, а тому рішення в частині стягнення судового збору на користь стягувача слід здійснювати з Державного бюджету України з рахунку за кодом бюджетної класифікації доходів 22030101 «судовий збір».

Суд, допитавши представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, приходить до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії було задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці від 01 грудня 2015 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка склала 20670 гривень 00 копійок, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області призначити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці на підставі довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року з урахуванням змін, внесених у цю статтю рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, у розмірі 88 % суддівської винагороди, яка склала 20670 гривень 00 копійок, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 17 листопада 2015 року. Стягнуто з Державного бюджету України (за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області) на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок. В іншій частині позову було відмовлено. Зазначена постанова набрала чинності.

Мелітопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області звернулося до суду із заявою, в якій просили роз'яснити постанову суду, посилаючись на те, що судове рішення є не зрозумілим в частині виконання стягнення судових витрат.

Заяву Мелітопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про роз'яснення судового рішення задоволено. Визначено, що стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок має виконуватися уповноваженим органом Державної казначейської служби України.

Згідно статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз'яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

З положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду. Суд у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України Про виконавче провадження рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Тобто органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, належать до органів, на які законом покладено обовязок виконання судових рішень у випадках стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів.

За таких обставин суд вважає, що Мелітопольське управління Державної казначейської служби України Запорізької області в даному випадку підпадає під дію частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України та має право на звернення до суду із такою заявою як виконавець, якому належить виконати судове рішення в частині стягнення коштів з державного чи місцевого бюджету.

Щодо суті заяви, суд зазначає, що статтею 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені правила розподілу судом судових витрат між сторонами за результатами розгляду справи.

Загальним є правило, що стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, інша сторона повинна компенсувати судові витрати, понесені першою у звязку із розглядом справи. Тобто сторона, яка винна у виникненні правового спору, має нести і витрати, повязані з його вирішенням, як свої так і іншої сторони.

У постанові Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року встановлено винну сторону у виникненні правового спору, якою є управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області.

За змістом частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, статус і порядок діяльності якого визначається, зокрема, Законом України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (далі Закон) та Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 384.

Відповідно до статті 71 Закону бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надхо джень з інших джерел, визначених цим Законом. Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду встановлюється правлінням Пенсійного фонду (на сьогодні це Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 31.08.2009 N 21-2).

Статтею 72 Закону визначено джерела формування коштів Пенсійного фонду, а частиною 2 зазначеної статті встановлено, що кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України.

Крім того, згідно з нормою статті 73 Закону забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Разом з тим, згідно частини першої статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, яка визначає особливості виконання рішень суду про стягнення коштів з державного органу, встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 20 Порядку № 845, зокрема визначено, якщо законом відповідний вид надходжень у поточному бюджетному періоді не передбачений, безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів здійснюється з рахунка, на якому обліковуються кошти за кодом доходів бюджету Інші надходження.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що заява Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області по суті, є заявою про роз'яснення способу та порядку виконання постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року у даній справі та вважає за необхідне розяснити спосіб та порядок виконання вказаного рішення в частині стягнення судового збору.

Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року у адміністративній справі № 320/10173/15-а визначено, що стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок має виконуватися уповноваженим органом Державної казначейської служби України.

Стягнення витрат зі сплати судового збору в розмірі 487 гривень 20 копійок необхідно проводити з Державного бюджету України (за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області у відповідності до частини першої статті 3 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень та пункту 20 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

При цьому, суд звертає увагу, що стягнення коштів за цим виконавчим листом не може проводитися шляхом безспірного списання коштів з рахунка, на який вони були зараховані, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення правосуддя, зміцнення матеріально-технічної бази судів, включаючи створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційної системи, веб-порталу судової влади, комп'ютерних локальних мереж, сучасних систем фіксування судового процесу, придбання та обслуговування комп'ютерної і копіювально-розмножувальної техніки, впровадження електронного цифрового підпису.

Тобто, відшкодування судових витрат з рахунку, на який надходять кошти судового збору, тягне за собою безпідставне зменшення видатків на забезпечення здійснення правосуддя і означає, що витрати сторін компенсуються за рахунок судів.

Безспірне списання коштів із вищевказаного спеціального рахунку можливе лише в процедурі повернення коштів, випадки якого передбачені статтею 7 Закону України Про судовий збір, як то 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); 5) закриття провадження у справі.

У випадках, коли судом спір вирішено по суті із постановленням відповідного рішення, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, то в частині розподілу судових витрати судом вирішується питання про стягнення судових витрат з винної сторони.

Як було зазначено вище судом таке стягнення повинно проводитися виключно за рахунок бюджетних асигнувань розпорядника бюджетних коштів субєкта владних повноважень, що був стороною у справі та не на користь якого винесено рішення суду.

Керуючись статтями 160-163, 167, 170, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Розяснити Державній казначейській службі України Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області Мелітопольського управління Державної казначейської служби України Запорізької області спосіб та порядок виконання постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 січня 2016 року у адміністративній справі № 320/10173/15-а, а саме: стягнення коштів за виконавчим листом № 320/10173/15-а здійснювати з Державного бюджету України в особі управління Пенсійного фонду України в м. Мелітополі та Мелітопольському районі Запорізької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або складення ухвали у повному обсязі відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя :