Справа № 804/1908/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2017 р.Справа №804/1908/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретарі судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги, -
Ухвалою суду від 16 травня 2017 року причини пропущення позивачем строку звернення до суду в частині оскарження податкової вимоги визнані поважними.
В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що: відповідачем в акті перевірки не наведено належних, достатніх доказів, які б спростовували відповідність первинних документів позивача фактичним обставинам, та які б доводили нереальний характер здійснених господарських операцій, у свою чергу позивачем було виконано вимоги чинного законодавства та правомірно на підставі даних бухгалтерського обліку та первинних бухгалтерських документів відображено у даних податкового обліку операції з ТОВ «ЛАН»; про існування акту перевірки, оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги позивачу стало відомо після звернення податкового органу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом про стягнення сум податкового боргу за спірним податковим повідомленням-рішенням.
Представник позивача клопотав про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Відповідач заперечень на позовну заяву не надав.
Розглядаючи справу, суд приймає до уваги проведену у 2015 році реорганізацію органів Міністерства доходів і зборів України, яке було ліквідовано шляхом реорганізації та утворення Державної фіскальної служби України, у звязку із чим утворено Державну податкову інспекцію у Кіровському районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
У подальшому, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016 року №941 Державну податкову інспекцію у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області перейменовано у Державну податкову інспекцію у Центральному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
З акту вбачається, що при проведенні перевірки контролюючим органом використані:
- дані інформаційних ресурсів ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області АІС «Податковий блок»;
- акт Дніпропетровської МДПІ від 28.11.2012 року №659/221/30493822 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЛАН» з контрагентами (постачальниками та покупцями) за грудень 2011 року, січень, березень 2012 року»;
- податкові накладні, видаткові накладні, договори поставки, договори про надання транспортно-експедиційних послуг, товарні накладні, акти здачі-прийняття робіт, рахунки-фактури.
Від Дніпропетровської МДПІ отримано акт від 28.11.2012 року №659/221/30493822 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЛАН» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків ТОВ «Компанія «ОСОБА_4» за грудень 2011 року, ТОВ «Інтертерра» за січень, березень 2012 року».
Крім того, в акті зафіксовано, що відносно угод, укладених ТОВ «ЛАН» з ТОВ «Інтертерра» та ТОВ «Компанія «ОСОБА_4» за грудень 2011 року, січень, березень 2012 року, встановлені ознаки відсутності фактичних фінансово-господарських операцій та ймовірно, що договори з контрагентами покупцями згідно частин 1, 5 статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статей 216, 228, 655, 658, 662, 664 Цивільного кодексу України є нікчемними. Перевіркою встановлено відсутність обєктів оподаткування при придбанні та продажу товарів (послуг) ТОВ «ЛАН» за грудень 2011 року, січень, березень 2012 року, які підпадають під визначення норм та вимог Податкового кодексу України: пункту 185.1 статті 185, пункту 186.1 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.4 статті 198; за перевіряємий період вбачається, що ці угоди з контрагентами є нікчемними.
На сторінці 9 акту перевірки зазначено, що питання визначення правильності нарахування та обчислення доходу, отриманого ФОП ОСОБА_3 від провадження господарської діяльності за перевіряє мий період, буде розглянуто додатково після надання пояснень підприємцем щодо віднесення до видатків суми доходів по придбанню дизельного палива у ТОВ «ЛАН».
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що обєктом оподаткування є певні операції між конкретними субєктами господарювання, а не договори/правочини, укладені між ними, або незаявленими в таких операціях третіми особами.
Відсутність особи за місцезнаходженням, відсутність можливості перевірити первинні документи не є самостійними і достатніми підставами для встановлення порушення платником податків правил оподаткування.
Тільки встановлення мети та факту порушення встановлено порядку оподаткування, ухилення від оподаткування або створення умов для порушення чинного законодавства, відсутності наміру здійснити реальну господарську операцію та її нездійснення із штучним складанням первинних документів може служити підставою для висновку про відсутність оподатковуваної операції та/або відсутність належних первинних документів, що не може мати наслідком внесення в податковий облік відомостей щодо здійснення таких операції, та, відповідно, отримання податкових переваг у вигляді податкового кредиту або валових витрат.
Окремою підставою для відсутності у платника податків права на отримання зазначених податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, або складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, тобто відображення у первинних документах недостовірних даних.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства, а первинний документ містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
Бухгалтерський облік є обовязковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Статтею 9 вказаного Закону визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
При цьому, відповідно до підпункту 198.6 статті 189 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Кодексу.
Згідно підпункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Також належить враховувати вимоги «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88. Так, відповідно до пунктів 2.4, 2.14 - 2.16 Положення, первинні документи повинні мати обовязкові реквізити, у тому числі: зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин:
- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;
- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у звязку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;
- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо повязані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;
- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;
- відсутність первинних документів обліку.
Досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх звязок з господарською діяльністю позивача та визначення податку на додану вартість, судом встановлено наступне.
Згідно з реєстраційними даними видами господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 визначено:
- КВЕД 14.14 виробництво спіднього одягу;
- КВЕД 46.16 діяльність посередників у торгівлі текстильними виробами, одягом, хутром, взуттям і шкіряними виробами;
- КВЕД 46.42 оптова торгівля одягом і взуттям;
- КВЕД 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах.
На виконання умов договору сторонами складені та досліджені судом наступні документи щодо придбання товару (чоловічої, жіночої та дитячої білизни):
Суд зазначає, що при проведенні перевірки контролюючий орган не надав оцінку наданій платником податку первинній документації з приводу досліджених господарських операцій, та зробив висновки щодо порушення фізичною особою-підприємцем податкового законодавства на підставі отриманого від Дніпропетровської МДПІ акту від 28.11.2012 року №659/221/30493822 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «ЛАН» з контрагентами (постачальниками та покупцями) за грудень 2011 року, січень, березень 2012 року».
Крім того, актом перевірки позивача визнано нереальними операції щодо постачання нафтопродуктів, що не підтверджується матеріалами справи, оскільки здійснено постачання білизни.
Надаючи оцінку висновкам акту перевірки позивача суд зазначає, що відповідно до пункту 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, з метою отримання податкової інформації органи державної податкової служби мають право проводити зустрічні звірки даних субєктів господарювання щодо платника податків.
Зустрічною звіркою вважається співставлення даних первинних бухгалтерських та інших документів субєкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для зясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.
Зустрічні звірки не є перевірками і проводяться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
За результатами зустрічних звірок складається довідка, яка надається субєкту господарювання у десятиденний термін.
Механізм проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок визначає «Порядок проведення органами державної податкової служби зустрічних звірок», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1232 (далі Порядок №1232).
Зустрічна звірка полягає у зіставленні даних первинних бухгалтерських та інших документів субєкта господарювання, що здійснюється органами державної податкової служби, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій і розрахунків, що здійснювалися між ними, для зясування їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків.
Зустрічні звірки проводяться у субєктів господарювання, щодо здійснення операцій з якими під час перевірки платника податків та зборів виникають сумніви стосовно факту здійснення таких операцій або якщо існують розбіжності задекларованих у деклараціях з податку на додану вартість показників податкового кредиту та податкових зобовязань.
У разі отримання від субєкта господарювання інформації, визначеної у запиті, та її документального підтвердження орган державної податкової служби проводить зустрічну звірку. За результатами проведеної зустрічної звірки складається довідка.
Таким чином, суд зазначає, що проведення звірки згідно Порядку №1232 можливо лише у випадку отримання від субєкта господарювання інформації, визначеної у запиті.
З матеріалів справи не вбачається отримання контрагентом позивача відповідних запитів.
Згідно пунктів 2.2, 4.4 Порядку №236 необхідність проведення зустрічних звірок субєктів господарювання визначається посадовими (службовими) особами органів державної податкової служби за результатами проведеного аналізу даних та встановлених розбіжностей в податкових деклараціях, автоматизованих інформаційних системах органів державної податкової служби України (АІС ДПА України, Система автоматизованого співставлення податкових зобовязань та податкового кредиту, Єдиний реєстр податкових накладних тощо), а також аналізу податкової інформації та документів, отриманих із внутрішніх (у т. ч. від підрозділів податкової міліції тощо) або зовнішніх джерел (у т. ч. від платників податків), які свідчать (можуть свідчити) про порушення такими платниками податків податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.
У разі встановлення фактів, що не дають змогу провести зустрічну звірку субєкта господарювання, зокрема у звязку із встановленням відсутності субєкта господарювання та/або його посадових осіб за місцезнаходженням (податковою адресою), відповідальний підрозділ не пізніше двох робочих днів від дати надходження запиту складає ОСОБА_2 про неможливість проведення зустрічної звірки субєкта господарювання (додаток 3) та вживає відповідних заходів, передбачених актами ДПС України.
Реалізація матеріалів проведеної зустрічної звірки полягає у тому, що останні підлягають врахуванню в результатах перевірки платника податків органом ДПС та долучаються до матеріалів такої перевірки.
Таким чином, суд дійшов висновку, що контролюючий орган фактично не мав підстав здійснювати будь-які висновки при проведенні звірки окрім факту неможливості її проведення.
Натомість, контролюючий орган використав висновки акту та здійснив власні висновки, прийнявши в подальшому оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про помилковість висновків контролюючого органу за результатами проведеної перевірки платника податку, оскільки судом встановлено наявність відповідних чинному законодавству первинних документів на підтвердження господарських операцій із ТОВ «ЛАН» щодо придбання у такого контрагента товарів та використання таких товарів у власній господарській діяльності, а також встановлення судовим рішенням протиправності дій Дніпропетровської МДПІ по проведенню зустрічної звірки ТОВ «ЛАН», на акт щодо якої відповідач посилався у акті перевірки, за наслідками якої прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 01.10.2014 року №3133-25 суд виходить із наступного.
Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обовязок платника податків сплатити суму грошового зобовязання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Під грошовим зобовязанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податкова вимога це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Під податковим боргом, при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобовязання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
За змістом пп. 2.1, 2.2, 2.3 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 року №576, податкова вимога формується органами доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобовязання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобовязання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки;платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки. Протягом строків оскарження суми грошових зобовязань, визначених Кодексом, податкова вимога з податку, що оскаржується, не надсилається.
У взаємозвязку з наведеним, пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобовязання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обовязок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобовязання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
У звязку з цим та відповідно до положень пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України грошове зобовязання, визначене у податковому повідомленні-рішенні в силу закону вважається неузгодженим та, відповідно, не набуло статусу податкового боргу.
Відповідно до пункту 57.3. статті 57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобовязання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобовязаний сплатити нараховану суму грошового зобовязання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобовязання платник податків зобовязаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
З долученої до матеріалів справи роздруківки зворотного боку інтегрованої картки платника судом встановлено (а.с.184):
- 31.12.2013 недоїмка дорівнює 104931,94 грн.;
- 30.09.2014 недоїмка дорівнює 131550,10 грн., залишок несплаченої пені 3861,21 грн., заборгованість всього 135411,28 грн.;
Таким чином, з огляду на розпочату у жовтні 2013 року платником податку процедуру судового оскарження рішення контролюючого органу, останній протиправно включив суми визначені таким рішенням до податкової вимоги, вважаючи їх узгодженими.
Отже, суд приходить до висновку про те, що сума, визначена податковою вимогою, не являється податковим боргом, оскільки позивачем, у встановлений законом строк, розпочато процедуру оскарження податкового повідомлення-рішення, а отже грошові зобовязання вважаються неузгодженими, та станом на дату судового розгляду таке рішення є скасованим.
Відтак, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної вимоги, у звязку із чим вважає позовні вимоги у цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
У відповідності до положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1280 грн.
Керуючись статтями 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення та податкової вимоги задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати прийняті Державною податковою інспекцією у Кіровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області:
- податкову вимогу від 1 жовтня 2014 року №3133-25.
Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Дніпра Головного управління ДФС у Дніпропетровській області судовий збір у розмірі 1280 грн.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений 23 травня 2017 року.

Суддя ОСОБА_1