Справа № 607/2805/17
Суддя: Кунцьо С. В.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2017 Справа №607/2805/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Кунцьо С.В.

з участю секретаря с/з: Ліщинського О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: поліцейського роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Тернополі ДПП лейтенанта поліції Романишин Володимира Степановича

про: скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із адміністративним позовом до відповідача поліцейського роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Тернополі ДПП лейтенанта поліції Романишин Володимира Степановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 580832 від 21 лютого 2017 року.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що постановою інспектора роти №4 батальйону УПП в м. Тернополі ДПП Романишин В.С., серії АР № 580832 від 21 лютого 2017 року на нього накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП в розмірі 425 грн. Відповідно до даної постанови гр. Романишин В.С. 21 лютого 2017 року о 17 год. 45 хв. керуючи автомобілем марки «ВАЗ 210700-20», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Тернополі по вул. Майдан Волі, 1, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п.8.4 «в» ПДР України, також при перевірці документів у водія був відсутній поліс обов'язкового цивільного страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушено вимоги п.2.1 «ґ» ПДР України. Із зазначеною постановою не згідний та вважає, що штраф на нього накладений безпідставно.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, однак подав суду письмову заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності у порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує повністю, та зазначає, що здійснив зупинку з дотриманням вимог ПДР України, на ділянці де знак 3.34 не діяв. Окрім цього у своїй заяві вказує, що від обов'язкового цивільного страхування власників наземних транспортних засобів він звільнений, оскільки являється інвалідом війни 3 групи, тобто відноситься до осіб, які звільнені від обов'язку страхувати транспортні засоби.

Відповідач інспектор роти №4 батальйону УПП в м. Тернополі ДПП Романишин В.С. в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надіслав заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, як доказ вчинення останнім правопорушення долучає аудіовізуальний диск, та справу просить розглядати у його відсутності..

За наявності вказаних обставин, приймаючи до уваги заяви позивача та відповідача, які просять слухати справу у їх відсутності, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторони позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів, в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст. 128 КАС України

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних міркувань.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Постановою інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Тернополі ДПП лейтенанта поліції Романишин Володимира Степановича серії АР № 580832 від 21.02.2017 року, позивача ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. за те, що він 21 лютого 2017 року о 17 год. 45 хв. керувавши автомобілем марки «ВАЗ 210700-20», державний номерний знак НОМЕР_1 в м. Тернополі по вул. Майдан Волі, 1, не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив п.8.4 «в» ПДР України, також при перевірці документів у водія був відсутній поліс обов'язкового цивільного страхування власників наземних транспортних засобів, чим порушено вимоги 2.1 «ґ» ПДР України.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У відповідності до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч. 1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та скасовує постанову і закриває справу змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 2 статті 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення а посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено у статтею 251 КУпАП, повинні міститися в постанові про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 статті 122 КУпАП, серед іншого, встановлена адміністративна відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків.

Відповідно до п.8.4 Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема «в» - заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Знак 3.34 забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Обставини вчинення даного правопорушення викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 580832 від 21.02.2017 року.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Із оглянутої у судовому засіданні відеофіксації наданої суду відповідачем у якості доказу вчинення позивачем правопорушення вбачається, що ОСОБА_2 здійснив зупинку свого автомобіля на вул. Майдан Волі, 1 навпроти Медичного університету, в м. Тернополі, з правої сторони правої смуги руху де зупинка забороняється, оскільки на даній ділянці дороги діє знак 3.34 «Зупинка заборонена».

Позивач ОСОБА_2 в своєму позові, самого факту зупинки автомобіля в зоні дії знаку 3.34 «Зупинка заборонена» не заперечує, однак вказує, що зупинка була здійснена відповідно до ПДР, оскільки на ділянці дороги де він зупинив свій автомобіль знак 3.34 не діє, однак згідно ПДР зона дії знаку 3.34 діє від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту, крім того дія знака поширюється лише на той бік дороги, на якому він встановлений. Позивач у своєму позові зазначає, що знак 3.34 на вул. Майдан Волі розміщений із двох сторін, тому факт ним порушення вимоги п.8.4 «в» має місце.

Таким чином, оглянувши матеріали справи, зокрема відеофіксацію, суд приходить до переконання про наявність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАп, тобто порушення водієм вимог дорожніх знаків, однак враховуючи те, що позивач даним фактом не заподіяв будь-якої шкоди іншим учасникам дорожнього руху, суд вважає, що інспектор поліції мав можливість оцінити малозначність скоєного правопорушення та обмежитись усним зауваженням.

Відповідно до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити правопорушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Окрім цього як вбачається із оскаржуваної позивачем постанови серії АР №580832 від 21.02.2017 року, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, тобто за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2.1 «ґ» ПДР України зобов'язано водія мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Законом України «Про дорожній рух» передбачено обов'язок водіїв мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У своєму позові ОСОБА_2 зазначає, що він звільнений від обов'язку страхувати транспортні засоби, відповідно до ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак відповідно до п.13.1 ст.13 вказаного Закону, учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Тобто у вказаному Законі визначено вичерпний перелік осіб, які звільняються від обов'язку страхування, однак у даному переліку інваліди третьої групи відсутні, а відтак твердження позивача про звільнення від обов'язку страхування суд не бере до уваги.

Крім того, відповідно до п. 21.2 ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

У пункті 21.3 статті 21 Закону зазначено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

З встановлених по справі обставин вбачається, що вимога інспектора патрульної поліції щодо пред'явлення для перевірки полісу ( договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не була пов'язана із вчиненням правопорушення та складанням протоколу, адже протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2, щодо порушення ним правил дорожнього руху не складався, матеріалів дорожньо-транспортних пригод щодо його автомобіля не проводилось, державний технічний огляд чи реєстрація (перереєстрація) не здійснювались, а тому інспектор патрульної поліції не мав законних підстав вимагати пред'явити договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та виносити постанову про адміністративне правопорушення з підстав зазначених у ній.

Таким, чином нормами Закону та КУпАП передбачено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись лише з визначених законодавством підстав, а суд вважає, що у діях позивача ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП.

З врахуванням того, що за результатами судового розгляду адміністративного позову встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП та малозначність адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, суд вважає,що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, а саме, провадження по адміністративній справі відносно позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід закрити, у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням, а постанову в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

На підставі наведеного, керуючисьст.ст.22, 122, 247, 251, 258, 280, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 6, 7, 10, 11, 70, 71, 128, 158, 160-163, 167, 171-2, 186 КАС України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14, Правилами дорожнього руху України, затверджених постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001 року, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 580832 від 21 лютого 2017 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 122 КУпАП - провадженням закрити, у зв'язку із малозначністю вчиненого правопорушення і обмежитись усним зауваженням.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддяС. В. Кунцьо