Справа № 234/3038/17
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бакуменко А.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року справа №234/3038/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О., представника позивача - ОСОБА_1., представника відповідача - Хлудєєвої А.О., діючих за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у справі № 234/3038/17 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2017 року, ОСОБА_4, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про: визнання протиправним та скасування рішення (проект) управління № 19 від 08 лютого 2017 року про відмову в призначення пенсії позивачу за віком на пільгових умовах, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язання відповідача поновити виплату призначеної позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, згідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 січня 2017 року (а.с. 2-6).

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року позовні вимоги задоволені. Визнано протиправним та скасовано рішення (проект) Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 19 від 08 лютого 2017 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язано Управління поновити виплату призначеної позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01 січня 2017 року (а.с. 44-45).

Не погодившись з судовим рішенням, Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги, апелянт зазначив, що при перевірці наданих позивачем документів про стаж пільгового характеру встановлено, що підприємства, уточнюючі довідки по яких надано позивачем знаходяться на непідконтрольній Україні території, тому зарахувати до пільгового стажу ці періоди роботи неможливо.

Крім того, апелянтом зазначено, що підприємства, які надають довідки про підтвердження пільгового стажу приймає на себе зобов'язання по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій на себе, а знаходження цих підприємств на непідконтрольній Україні території на даний час унеможливлює відшкодування апелянту цих витрат.

При цьому, після підсумку пільгового стажу згідно Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 2001 по 2011 рік, пільговий стаж позивача складає 08 років 06 місяців 22 дні, що менше стажу, необхідного для призначення пільгової пенсії (а.с. 47-49).

Представник апелянта в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просила суд постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на тому, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права та просив її залишити в силі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 31 серпня 1987 року по 31 серпня 2015 року, тобто 28 років ОСОБА_4 працював на різних посадах на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України повний робочий день (а.с. 15-19).

29 липня 2016 року позивач звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України у в м. Краматорську Донецької області про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надав всі необхідні документи для призначення йому пенсії на пільгових умовах (а.с. 76).

Позивачу призначено пенсію на пільгових умовах згідно п. «а» ч.1ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 29 липня 2016 року Розпорядженням № 5290 від 05 серпня 2016 року (а.с. 88) та виплачувалась по грудень 2016 року включно (а.с. 24-25).

При повторній перевірці заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів, посадовими особами відповідача 08 лютого 2017 року прийнято рішенням № 19 про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного пільгового стажу з одночасним винесенням додатку про визнання розпорядження № 5290 від 05 серпня 2016 року недійсним (а.с. 34).

Обґрунтовуючи своє рішення, пенсійний органом зазначено, що довідки про підтвердження пільгового стажу роботи заявника надані підприємствами, розташованими у м. Макіївка та м. Донецьк, тобто на непідконтрольній Україні території, що позбавляє пенсійний орган можливості їх перевірки.

При цьому, в рішенні зазначено про неможливість включення до пільгового стажу періодів роботи на ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», ВП «Шахта «Чайкіно» ДП «Макіїввугілля», ТОВ «Стройком», ТОВ «Ремшахтастрой», ТОВ «Шахтосервіс», оскільки дані підприємства перебувають на тимчасово непідконтрольній території в зоні АТО, та провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження пільгового характеру роботи та підстав їх видачі не має можливості. Державна воєнізована гірничорятувальна служба Ордена Трудового Червоного Знамені «Третій воєнізований гірничорятувальний загін» перереєстрована на території України, але первинні документи, що підтверджують пільговий характер роботи, відсутні.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно цього реєстру спеціальний трудовий стаж позивача з 2001 року по 2011 рік складає 08 років 06 місяців 22 дня, що менше необхідного пільгового стажу, для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку (а.с. 26-28, 77-78).

Не погодившись із вищевказаним рішенням управління позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у позивача підтверджено пільговий стаж за спірні періоди роботи на підприємствах, відтак, призначена пенсія підлягає відновленню, а спірне рішення управління - скасуванню (а.с. 44-45).

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788).

Відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України № 1788 працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць мають, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу з липня 2016 року призначена пенсія на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 13 Закону України № 1788.

У лютому 2017 року при повторній перевірці заяви про призначення пенсії та доданих до неї документів, посадовими особами відповідача прийнято рішенням про відмову в призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність необхідного пільгового стажу, оскільки довідки про підтвердження пільгового стажу роботи заявника надані підприємствами, розташованими у м. Макіївка та м. Донецьк, тобто на непідконтрольній Україні території, а провести перевірку достовірності цих документів щодо підтвердження пільгового характеру роботи та підстав їх видачі не має можливості.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким твердженням відповідача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 100 Закону України № 1788 особам, які працювали до введення дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З трудової книжки позивача вбачається, що позивач з 31 серпня 1987 року по 31 серпня 2015 року працював на різних посадах на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України повний робочий день (а.с. 15-19).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день на підземних роботах в шахті. Записи про спірні періоди роботи здійснені у 1987-2015 роках, засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають, відтак факт роботи позивача у спірні періоди підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Видавати такі довідки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або їх правонаступники.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до пенсійного органу надано Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній № 107 від 12 вересня 2014 року, якою підтверджено пільговий характер роботи позивача за Списком № 1 у період з 05 січня 1996 року по 17 січня 1997 року (а.с. 64), довідка № 48 від 19 серпня 2015 року - період роботи з 03 жовтня 2005 року по 31 грудня 2010 року (а.с. 66), довідка № 82 від 16 вересня 2014 року - період роботи з 24 вересня 2001 року по 31 травня 2005 року (а.с. 68), довідка № 63 від 14 жовтня 2014 року - період роботи з 01 серпня 1997 року по 31 грудня 2003 року (а.с. 70), довідка № 300 від 25 серпня 2015 року - періоди роботи з 18 вересня 1989 року по 18 жовтня 1995 року (ас 72), довідка №; 71 від 18 жовтня 2014 року - період роботи з 31 серпня 1987 року по 23 жовтня 1989 року (а.с. 74).

З аналізу наданих позивачем документів вбачається, що записи в трудовій книжці відповідають наданим довідкам дати періоду роботи співпадають повністю.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем доведено пільговий характер своєї роботи у спірний період, а пенсійних орган не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство України передбачає персоніфікований облік відомостей, що використовуються для визначення права на пенсію кожної людини з урахуванням результатів її трудової діяльності. Ведеться облік того, як кожен громадянин та підприємство сплачують страхові внески в Пенсійний фонд України, а також які права на пільгове пенсійне забезпечення має кожен працівник.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи. Держреєстр зберігає повну інформацію.

В матеріалах справи містяться дані з системи «Персоніфікований облік» відносно ОСОБА_4, які містять відомості про страховий стаж, заробіток та страхові внески і також підтверджують право позивача на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 20-23).

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що пенсійних орган, за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача, уточнюючих довідок підприємств про пільговий стаж позивача та відомостей з системи «Персоніфікований облік», не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав, які позбавляють пенсійний орган можливості перевірки довідок та первинних документів.

Крім того, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до Пенсійного органу у липні 2016 року та йому, на підставі наданих позивачем документів, у т.ч. довідок про підтвердження пільгового стажу, прийнято рішення про призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, згідно до п. «а» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при наявності та визнання необхідного пільгового стажу.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для перегляду раніше прийнятого рішення, крім того доказів про скасування розпорядження про призначення пенсії з липня 2016 року пенсійним органом не надано.

При цьому законодавцем чітко визначено підстави, які зумовлюють припинення виплату пенсії пенсіонеру, а саме статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

В матеріалах справи міститься лише додаток до спірного рішення в якому зазначено, що розпорядження № 5290 від 05 серпня 2016 року вважати недійсним (а.с. 34),прийняття якого не визначено законодавством та який не є нормативно-правовим актом індивідуальної дії, що породжує правові наслідки для позивача.

Стосовно твердження апелянта, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідки підприємствами, які знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, які не можуть бути враховані для перерахунку пенсії, оскільки ці довідки згідно чинного законодавства України не є дійсними, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при розгляді даної справи.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову, оскільки спірні довідки засвідчені печатками підприємств держави України.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

За таких умов суд апеляційної інстанції, вважає рішення пенсійного органу таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим твердження апелянта, як на підставу скасування судового рішення, що підприємства, які надають довідки про підтвердження пільгового стажу приймає на себе зобов'язання по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій на себе, а знаходження цих підприємств на непідконтрольній Україні території на даний час унеможливлює відшкодування апелянту цих витрат, виходячи з того, що ці обставини не можуть бути причиною для порушення прав позивача та позбавлення його пенсійних виплат.

Крім того, спірне питання даної справи є порушення права позивача щодо припинення виплати йому пенсії, а питання відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій може бути вирішено управлянням у судовому порядку при зверненні до суду з таким позовом.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, щодо неправомірного прийняття пенсійним органом рішення про відмову у призначені пенсії позивачу та наявності підстав для поновлення виплати призначеної позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Краматорського міського суду Донецької області від 10 квітня 2017 року у справі № 234/3038/17 за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 24 травня 2017 року.

Повний текст ухвали виготовлено 26 травня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г. Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова