Справа № 323/535/17
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 323/535/17
ПОСТАНОВА

іменем України

24.05.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-СТОРИ» до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство «Запорізьке міське інвестиційне агентство», ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування приписів про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ВАЙН-СТОРИ» звернулось до Оріхівського районного суду Запорізької області з адміністративним позовом, в якому просить скасувати як протиправні індивідуально-правові акти Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (надалі відповідач), якими на позивача покладено обовязки усунути порушення законодавства та локальних нормативних актів про зовнішню рекламу, а саме:

1)Припис № 38/17 від 03.02.2017 року, яким на позивача покладений обовязок демонтувати одну фасадну рекламну конструкцію за адресою м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, б. 61;

2)Припис № 39/17 від 03.02.2017 року, яким на позивача покладений обовязок демонтувати дві фасадні рекламні конструкції за адресою м. Запоріжжя, проспект Соборний, б. 167;

3)Припис № 40/17 від 03.02.2017 року, яким на позивача покладений обовязок демонтувати пять фасадних рекламних конструкцій за адресою м. Запоріжжя, вул. Ладозька, б. 12.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржені приписи внесені відповідачем з посиланням на відсутність дозволу відповідача на розміщення зовнішньої реклами, що на думку відповідача є порушенням вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», п. 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 року № 2067, п. 3.1 Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Запоріжжя, п. 3.1.3 Порядку демонтажу, обліку, зберігання і реалізації спеціальних конструкцій, які призначені для розміщення зовнішньої реклами, затверджених рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.02.2013 року № 45, а також у звязку з відсутністю маркування, що є порушенням п. 10.12 Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Запоріжжя.

Однак, за ствердженням позивача, зазначені у приписах конструкції не містять реклами, а є вивісками (табличками), розміщення яких дозволу не потребує. Відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема статті 41 ОСОБА_3 України, вилучення майна з власності особи допускається виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. На теперішній час відсутнє будь-яке рішення суду, яке б дозволяло вилучати майно ТОВ «ВАЙН-СТОРИ» працівникам відповідача чи іншим особам. Згідно частини 2 статті 19 ОСОБА_3 України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України. ОСОБА_3 України, ані жоден закон України не передбачає повноваження будь-якого комунального підприємства, будь-якого органу місцевого самоврядування, будь-яких посадових осіб органів місцевого самоврядування на самостійне прийняття рішення та його виконання щодо примусового вилучення з власності громадян та юридичних осіб їх власності. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою. Вивіска на фасаді магазинів «ВИНА МИРА» містить зображення знаку для товарів і послуг «ВИНА МИРА», яка зареєстрована у встановленому законом порядку, та зображення мапи світу. Знак для товарів і послуг «ВИНА МИРА» належить засновнику ТОВ «ВАЙН-СТОРИ» ОСОБА_2, що посвідчується свідоцтвом на знак для товарів і послуг № 141756, та знаходиться у користуванні позивача на підставі відповідного ліцензійного договору.

Також в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на відсутність у відповідача та його посадових осіб повноважень на внесення спірних приписів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги просив задовольнити повністю, надавши додаткові пояснення, суть яких зводиться до того, що чинне законодавство передбачає єдиний спосіб усунення порушення вимог Закону України «Про рекламу» - звернення заінтересованої особи до суду з вимогою про заборону відповідної реклами. Тому вже з цієї причини оскаржувані приписи є протиправними. Крім того, інформація на вивісках, про демонтаж яких внесені оскаржувані приписи, не містить жодної інформації про конкретну особу чи конкретний товар із власним найменуванням, через що вона не підпадає під визначення поняття реклами. До того ж, оскаржуваним приписом № 39/17 від 03.02.2017 року до позивача висунуто вимогу про демонтаж конструкцій за адресою м. Запоріжжя, проспект Соборний, б. 167, однак за цією адресою позивач не володіє жодним приміщенням і не розміщував жодних конструкцій, що як таке означає протиправність вказаного припису.

Відповідач явку представника в судове засідання, в якому справа була розглянута по суті, не забезпечив, подавши письмові заперечення проти позову, в яких виклав положення чинного законодавства про рекламу, які, на його думку, стосуються спірних правовідносин, а також послався на локальні нормативні акти з питань регулювання відносин у сфері розміщення зовнішньої реклами, прийняті виконавчим комітетом Запорізької міської ради, на підставі яких були прийняті оскаржувані приписи. Крім того, відповідач послався на визначення поняття вивіски чи таблички, визначене у п. Типових правил розміщення зовнішньої реклами, а також вимоги, які висуваються до таких вивісок чи табличок. Жодного доводу щодо незаконності та необґрунтованості позовних вимог відповідач не навів.

Третя особа КП «Запорізьке комерційне інвестиційне агентство», в особі представника ОСОБА_4, письмово заперечувало проти позову, вважаючи його «хибним», однак не розкриваючи це визначення. Також в письмових запереченнях на позов третя особа послалась на те, що при вирішенні цього спору слід керуватись нормами Законів України «Про рекламу» та «Про благоустрій», які є спеціальними нормативними актами по відношенню до ЦК України. При винесенні оскаржуваних приписів відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, реалізуючи при цьому право територіальної громади м. Запоріжжя отримувати не тільки бюджетні кошти, а й кошти за розташування рекламного засобу. Також, на думку представника третьої особи, позивач за дозволом на розміщення засобів зовнішньої реклами не звертався, не надав доказів правомірності використання торговельної марки «ОСОБА_5 мира» та документів на підтвердження законності виконання робіт з монтажу спірних конструкцій, що як таке свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Крім того, представник третьої особи ОСОБА_4 протягом перебування справи у провадженні Оріхівського районного суду Запорізької області неодноразово у документах, які надходили до суду, посилався на упередженість суду, яку вбачав в незаконних, на його думку, процесуальних діях та рішень головуючого, та врешті решт заявив головуючому відвід. Зокрема, представник третьої особи вважав неправильним відкриття провадження та забезпечення позову у справі одночасно за трьома окремими позовними вимогами, які, на його думку, не повязані між собою, та не були належним чином сплачені судовим збором, а також за умови ненадання позивачем до позовної заяви доказів належності йому спірних конструкцій та прав на них.

Ухвалою суду від 17.03.2017 року на позивача був покладений обовязок доплатити судовий збір за дві позовні вимоги, яка позивачем була виконана.

Ухвалою від 24.05.2017 року були вирішені заяви представника третьої особи та представника позивача про відвід головуючому судді з посиланням на його упередженість, та обидві заяви були залишені без задоволення.

В судове засідання, в якому справа була розглянута по суті, третя особа явку представника не забезпечила, подавши заяву про розгляд справи без її участі, а також подавши низку клопотань, що не мали безпосереднього відношення до суті спору, а тому були залишені без розгляду в судовому засіданні 24.05.2017 року. Водночас суд відмовив у задоволенні клопотання третьої особи про залучення доказів, в якому порушувалось питання про огляд судом на місці конструкцій, про демонтаж яких були винесені оскаржувані приписи, з вимірюванням їх розміру та площі. Таке рішення суд прийняв, оскільки третя особа не надала доводів та доказів на підтвердження того, що збирання в позасудовому порядку та надання суду відомостей про розміри вказаних конструкцій самою третьою особою чи іншими учасниками справи є неможливим через причини, які від них не залежать.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, письмових пояснень чи заперечень проти позову не надав, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані учасниками справи докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд прийшов до висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням позивача є: Запорізька область, Оріхівський район, м. Оріхів, вул. Вержбицького, 22-а. Позивач має ідентифікаційний код 39805236.

У володінні та користуванні позивача знаходяться нежилі приміщення у м. Запоріжжя, зокрема, по вул. Незалежної України (попередня назва Радянської України), 61, по проспекту Соборному, 171, та по вул. Ладозькій, 12. ОСОБА_6 приміщення використовуються позивачем для розміщення фірмових магазинів з продажу алкогольних напоїв та супутніх товарів.

Правомірність користування позивачем вказаними приміщеннями станом на час виникнення спірних відносин підтверджується, відповідно, Договором оренди нежитлового приміщення № 18/15 від 30.05.2015 року між позивачем та ОСОБА_2, Договором суборенди нерухомого майна № 2-16 від 30.09.2016 року між позивачем та ФОП ОСОБА_7, та Договором оренди нежитлового приміщення від 30.03.2015 року між позивачем та ОСОБА_8

Крім того, на підставі Ліцензійного договору про надання дозволу на використання обєкта права інтелектуальної власності від 01.01.2017 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, позивачу належить невиключна проста ліцензія на використання знаку для товарів і послуг «ВИНА МИРА» для відкриття і роботи мережі фірмових магазинів «ВИНА МИРА» в межах послуг 33 класу міжнародної класифікації товарів і послуг. Вказаний знак для товарів і послуг належить ОСОБА_2О на підставі Свідоцтва № 141756.

На фасаді магазину у м. Запоріжжя по вул.. Незалежної України, 61, позивач розмістив вивіску з написом «ВИНА МИРУ». На фасаді приміщенні по проспекту Соборному, 171, позивач розмістив вивіску з написом «ВИНА МИРА» та словами «Фирменный магазин» праворуч та ліворуч від нього, а також вивіски із зображеннями мапи світу та Ейфелевої вежі. На фасаді приміщенні по вул.. Ладозькій, 12, позивач також розмістив вивіски з написами «ВИНА МИРА», «ОСОБА_5 Фирменный магазин», «Прямые поставки со всего мира», та вивіски із зображеннями мапи світу та Ейфелевої вежі.

Дозвіл від відповідача на розміщення вказаних конструкцій позивач не отримував, що не заперечується позивачем.

03.02.2017 року комісією з представників відповідача та Інспекції з благоустрою Запорізької міської ради були складені ОСОБА_6 №№ 38/17 та 40/17 про виявлення рекламних засобів, вивісок, табличок, що розміщені самовільно або з іншими порушеннями. ОСОБА_6 були складені у звязку з виявленням того, що вказані вище вивіски по вул. Незалежної України, 61, та по вул. Ладозькій, 12, розміщені без дозволу відповідача та на ньому відсутнє відповідне маркування. Крім того, тією ж комісією був складений ОСОБА_6 № 39/17, яким зафіксовано розміщення позивачем без дозволу відповідача рекламних конструкцій по проспекту Соборному, 167, у м. Запоріжжі.

Того ж дня заступник директора відповідача ОСОБА_9 виніс оскаржувані приписи № 38/17, № 39/17, № 40/17, якими на позивача покладено обовязок протягом пяти днів демонтувати вказані вище рекламні конструкції та повідомити відповідача про виконання.

У приписах також зазначено, що в разі невиконання або неналежного їх виконання у визначений строк, вказані спеціальні конструкції будуть демонтовані з покладенням на позивача повязаних з цим витрат.

Позивач отримав оскаржені приписи 10.02.2017 року, та 13.02.2017 року звернувся до суду з адміністративним позовом.

При внесенні оскаржених приписів відповідач виходив з того, що зазначені у них конструкції є носіями інформації, яка підпадає під визначення поняття реклами, закріпленого в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про рекламу», та при цьому є зовнішньою рекламою, а тому керувався положеннями п. п. 5, 6, 45, 46 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067, а також п. 3.1, 10.12 Порядку розміщення зовнішньої реклами у місті Запоріжжя, п. п. 3.1.3, 4.1 Порядку демонтажу, обліку, зберігання і реалізації спеціальних конструкцій, які призначені для розміщення зовнішньої реклами, затверджених рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.02.2013 року № 45. Цими нормативними актами визначено, що зовнішня реклама у м. Запоріжжя може розміщуватись виключно з дозволу відповідного робочого органу на платній основі (в даному випадку - відповідача), а недотримання цієї вимоги тягне право робочого органу або іншої особи за її дорученням (в даному випадку КП «Запорізьке комерційне інвестиційне агентство») демонтувати відповідні рекламоносії з віднесенням витрат на їх володільця.

Надані відповідачем та третьої особою документи підтверджують, що відповідач як юридична особа та заступник директора ОСОБА_9 як його посадова особа дійсно наділені відповідними повноваженнями у встановленому законом порядку.

Однак для вирішення цього спору вказані обставини не мають істотного значення, оскільки інформація на конструкціях, про демонтаж яких внесені оскаржені приписи, не містить ознак зовнішньої реклами, що підтверджується таким.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про рекламу», реклама це інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

З цього визначення випливає, що певна інформація може бути визнана рекламою лише тоді, коли вона вказує на конкретну, індивідуально визначену особу, або на конкретний, індивідуально визначений товар, із зазначенням найменування, якісних показників, країни походження, виробника тощо.

Разом з тим розміщені на конструкціях позивача словосполучення «фирменный магазин» та «ВИНА МИРА» не містять такої індивідуалізації, а тому не призначені й за своїм інформативним наповненням не здатні сформувати або підтримати обізнаність споживачів та їх інтерес щодо конкретної особи чи конкретного товару.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про рекламу», вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Як було встановлено судом, словосполучення «ВИНА МИРА» буквами білого кольору на червоному фоні є зареєстрованою торговельною маркою, знаходиться у володінні та користуванні позивача на підставі належним чином укладеного ліцензійного договору.

Таким чином, зазначені конструкції не є рекламою, а їх розміщення не породжує у позивача обовязку отримати дозвіл на це у відповідному органі місцевого самоврядування.

Вирішуючи питання щодо законності розміщення конструкцій із зображенням мапи світу з написом «прямые поставки со всего мира», суд виходить з того, що вони не є рекламою, адже вказані конструкції не містять інформацію про магазин чи товар, який у ньому продається. Самий лише напис «прямые поставки со всего мира» за відсутності уточнень щодо асортименту товару чи напряму діяльності магазину не є підставою вважати такі конструкції рекламою.

Суд розцінює їх як елемент зовнішнього декоративного оздоблення будівлі, тому вирішення питання про законність їх розміщення та демонтажу лежить поза межами повноважень відповідача.

Аналогічна позиція була висловлена судовою колегією Вищого адміністративного суду України у аналогічних справах № К/800/60033/14 від 02.04.2015 року, № К/800/1707/16 від 17.02.2016 року, № К/800/13739/15 від 04.02.2016 року тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначено у п. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, суди повинні виходити з того, що вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач не довів перед судом правомірності своїх дій та рішень.

Більше того, з матеріалів справи суд вбачає, що відповідач допустив порушення встановленого порядку демонтажу зовнішньої реклами. Так, відповідно до п. 4.1 Порядку Порядку демонтажу, обліку, зберігання і реалізації спеціальних конструкцій, які призначені для розміщення зовнішньої реклами, затверджених рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 22.02.2013 року № 45, у разі виявлення рекламоносіїв, розміщених без дозволу або з іншими порушеннями, представниками робочого органу із залученням інших осіб має складатись ОСОБА_6 про виявлення рекламних засобів, вивісок, табличок, що розміщені самовільно або з іншими порушеннями за встановленою формою, яка передбачає ознайомлення з його змістом розповсюджувача реклами.

Однак в ОСОБА_6 №№ 38/17, 3/17 та 40/17 відсутній підпис представника позивача про ознайомлення з ними. В судовому засіданні представник позивача заперечив факт надання цих актів позивачу для ознайомлення як під час їх складання, так і після цього. Відповідач також не довів факт надання цих ОСОБА_6 відповідачу, оскільки надані ним копії повідомлень про вручення поштових відправлень від 10.02.2017 року співпадають з датою отримання позивачем самих оскаржених приписів й не містять опису відповідних поштових відправлень.

Суд також бере до уваги, що саме недотримання вказаного порядку призвело до внесення припису № 39/17 від 13.02.2017 року про демонтаж конструкцій за адресою м. Запоріжжя, проспект Соборний, 167, тоді як за цією адресою відсутні будь-які конструкції, що належать позивачу.

Суд також відхиляє доводи представника третьої особи щодо того, що провадження у справі було відкрито за умови ненадання позивачем документів на підтвердження приналежності йому спірних конструкцій на тому чи іншому майновому праві. Такі доводи позбавлені логіки, оскільки з них випливає, що й оскаржені приписи були внесені відповідачем за відсутності у нього таких документів, що означає безпідставність цих приписів.

Відповідач та третя особа не довели також, що спірні вивіски були розміщені позивачем з порушенням вимог до цих вивісок.

Таким чином, адміністративний позов є законним та обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 21.11.2011 року № 2135/11/13-11 судам у резолютивній частині судового рішення слід зазначати обов'язок органу Державної казначейської служби України стягнути судові витрати із Державного бюджету України шляхом їх безспірного списання із рахунку суб'єкта владних повноважень-відповідача.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ч. 2 ст. 19, ст. 41 ОСОБА_3 України, ст. 9 Закону України «Про рекламу», керуючись ст. ст. 2-12, 100, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-СТОРИ» до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Комунальне підприємство «Запорізьке міське інвестиційне агентство», ОСОБА_2, про визнання протиправними та скасування приписів про усунення порушень законодавства про зовнішню рекламу, задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Припис № 38/17 від 03.02.2017 року Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю ВАЙН-СТОРИ покладений обовязок демонтувати одну фасадну рекламну конструкцію за адресою м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, б. 61.

Визнати протиправним та скасувати Припис № 39/17 від 03.02.2017 року Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю ВАЙН-СТОРИ покладений обовязок демонтувати дві фасадні рекламні конструкції за адресою м. Запоріжжя, проспект Соборний, б. 167.

Визнати протиправним та скасувати Припис № 40/17 від 03.02.2017 року Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, яким на Товариство з обмеженою відповідальністю ВАЙН-СТОРИ покладений обовязок демонтувати пять фасадних рекламних конструкцій за адресою м. Запоріжжя, вул. Ладозька, б. 12.

Зобовязати управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області стягнути з місцевого бюджету Вознесенівського району м. Запоріжжя шляхом безспірного списання з рахунку Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАЙН-СТОРИ» (70500, Запорізька область, м. Оріхів, вул. Вержбицького, 22-А, ) судовий збір в розмірі 5280 грн. 00 коп. (пять тисяч двісті вісімдесят грн. 00 коп.).

Повний текст постанови складений 29.05.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили і є остаточною після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_10