Справа № 804/2208/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 р. Справа № 804/2208/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень в частині, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2016р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.03.2016р. надійшла адміністративна справа №2а/0470/6621/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал" до Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Державної податкової служби Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2012р. № та №.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012р. по справі №24/0470/6621/12 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал» - задоволено у повному обсязі, оскаржувані податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015р. апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська залишено без задоволення, а вищевказану постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із даним рішенням податковий орган звернувся з касаційної скаргою до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалою від 16.03.2016р. (провадження №К/800/9659/15) Вищий адміністративний суд України постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015р. скасував в частині визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.04.2012р. в частині збільшення платникові грошового зобов'язання з податку на прибуток на 59 127, 00 грн. за основним платежем із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій та податкового повідомлення-рішення № від 28.04.2012р. в частині нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4734, 66 грн. за основним платежем та 1184, 17 грн. за штрафними санкціями, направивши справу №2а/0470/6621/12 у даній частині на новий розгляд до суду першої інстанції, а в іншій частині вищевказані судові рішення - залишені без змін.

Справі присвоєно новий номер №804/2208/16.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2016 року справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

В ході судового розгляду даної адміністративної справи усною ухвалою суду від 19.09.2016р. здійснено заміну первинного відповідача (Державна податкова інспекція у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Державної податкової служби Дніпропетровської області) його правонаступником - Державною податковою інспекцією у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі- ДПІ у Жотневому районі м.Дніпропетровська, податковий орган, контролюючий орган, відповідач).

Обгрунтування позовних вимог ТОВ «Глобал» викладене у позовній заяві. В рамках розгляду адміністративної справи №804/2208/16 підприємством надано до суду пояснення щодо правовідносин позивача із ТОВ «Центральна транспортна компанія», стверджуючи, що між даними суб'єктами господарювання був укладений саме договір комісії, за умовами якого ТОВ «Центральна транспортна компанія» (Комісіонер) від свого імені та за дорученням, за кошти та в інтересах ТОВ «Глобал» (Комітент) здійснювало послуги із транспортно-експедиційного обслуговування вітчизняних, експортно-імпортних і транзитних вантажів позивача у вагонах загального парку, власних і орендованих при їх перевезенні мережею залізниць України та інших держав. Такожу у письмових поясненнях позивач акцентував увагу суду на тому, що укладений ТОВ «Глобал» договір комісії є правомірним правочином, оскільки його недійсність не встановлена законом і жодним судовим рішенням він недійсним не визнавався. При цьому, позивач зауважує, що законом не обмежуються обов'язки комісіонера лише купівлею та продажем речей, оскільки за договором комісії комісіонеру також може бути доручено укладення й інших правочинів в інтересах комітента. Окрім того, позивач зазначає, що правовідносини за вказаним договором комісії підтверджуються належним чином оформленими первинними документами.

Позиція відповідача відображена у наявних у матеріалах справи запереченнях на позов та аргументована правомірністю винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. Окремих письмових заперечень на позов в рамках розгляду адміністративної справи №804/2208/16 ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська до суду не надано. Відповідач зазначає, що в ході перевірки встановлено, що правовідносини ТОВ «Глобал» із ТОВ «Центральна транспортна компанія» на підставі договору комісії не підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, підприємством також не надано достатніх документів, які б підтверджували виконання/отримання відповідних транспортних послуг та використання таких послуг у господарській діяльності ТОВ «Глобал».

Суд, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, виходячи із системного аналізу положень чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства та матеріалів справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним.

Матеріалами справи підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал» (; далі-ТОВ «Глобал», підприємство, платник, позивач) зареєстровано як юридичну особу від 28.05.2002р., запис за №6014096 щодо реєстрації даного суб'єкта підприємницької діяльності внесено до ЄДРПОУ Виконавчим комітетом Дніпропетровскої міської ради від 31.07.2008р.

До основних видів економічної діяльності підприємства (за КВЕД) належить:

51.57.0 Оптова торгівля відходами та брухтом;

37.10.0 Оброблення металевих відходів та брухту;

59.90.0 Інші види оптової торгівлі;

74.13.0 Дослідження кон'юнктури ринку та виявлення суспільної думки;

60.24.0 Діяльність автомобільного вантажного транспорту.

Підприємство перебуває на обліку в податковому органі від 30.05.2002р. за №11218.

У період з 12.03.2012р. по 23.03.2012 р. на підставі направлень №№361/234, №362/234, №363/23-4 від 12.03.2012р. згідно п. 75.1 чт. 75, ст. 77 Податкового кодексу України фахівцями ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська була проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2011р. Термін проведення перевірки був продовжений з 26.03.2012р. на 10 робочих днів на підставі наказів №52 від 23.03.2012р. та №87 від 29.03.2012р.

Матеріалами справи підтверджено, що перевірка проведена на підставі наказу «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Глобал» від 28.02.2012р. №253, який разом із повідомленням вручений директору товариства Ліннік В.К. 02.03.2012р.

За результатами вищезазначеної перевірки відповідачем складено Акт «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал», код за з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2010р. по 31.12.2011р.» №935/225/32007274 від 13.04.2012 р. (далі-акт перевірки).

При цьому у запереченнях на позов, контролюючий орган зауважив, що у назві акта перевірки допущено механічну помилку, а саме: зазначено про проведення позапланової перевірки, в той час як фактично ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська проведено документальну планову виїзну перевірку платника, що також вказано у вступній частині акту та вбачається зі змісту направлень на перевірку від 12.03.2012р. за №№361/234, № 362/234, №363/23-4.

Так, за підсумками проведеної перевірки контролюючим органом встановлено порушення ТОВ «Глобал»:

-п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.1, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР в результаті чого платником занижено податку на прибуток на загальну суму 110 656, 00 грн. (в т.ч.: за 1 квартал 2010 року на суму 5918, 00 грн., за 1 квартал 2011 року на суму 104 738, 00 грн.);

-п.п. 7.2.1, п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР, в результаті чого платником занижено податок на додану вартість на загальну суму 62 231, 00 грн. (в т.ч.: за січень 2010 року на 3653, 00 грн., за лютий 2010 року на 1082, 00 грн., за вересень 2010 року на 57 496, 00 грн.);

-п. 138.2, п. 138.8, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого платником занижено податок на прибуток на загальну суму 331 909, 00 грн. (в т.ч.: за 2 квартал 2011р. на 83 753, 00 грн., за 3 квартал 2011р. на 120 020, 00 грн., за 4 квартал 2011 р. на 128 136, 00 грн.);

-п.п. 6.3.2, п.п. 6.3.3 п. 6.3 ст. 6, п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» від 22.05.2003р. №889-ІV внаслідок того, що ТОВ «Глобал», як податковим агентом, надано податкову соціальну пільгу без заяви, у зв'язку з чим підприємством занижено податок з доходів фізичних осіб на 651, 70 грн.;

- п.п. «з» п. 1.3 ст. 1, п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» від 22.05.2003р. №889-ІV внаслідок того, що ТОВ «Глобал», як податковим агентом, не утримано та не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб з виплат фізичним особам, які здійснювали незалежну професійну діяльність, у зв'язку з чим підприємством занижено податок з доходів фізичних осіб на 1002, 60 грн.;

-п.п. «е» п.п. 4.2.9 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1 ст. 7, п.п. 8.1.1, п.п. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про податок на доходи фізичних осіб» від 22.05.2003р. №889-ІV внаслідок того, що ТОВ «Глобал», як податковим агентом, у 2010 році не утримано та не перераховано податок з доходів фізичних осіб із суми додаткових благ, у зв'язку з чим підприємством занижено податок з доходів фізичних осіб на 367, 50 грн.;

-п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та Порядку №1020 внаслідок того, що ТОВ «Глобал» при заповненні та наданні до ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська податкового розрахунку за ф. №1 ДФ за 4 квартал 2011 року відображено дані не у повному обсязі.

Наведені висновки зроблені посадовими особами податкового органу на підставі аналізу досліджених в ході перевірки документів, складених позивачем за результатами господарських взаємовідносин з ТОВ «Центральна транспортна компанія», ДП «Придніпровська залізниця» ТОВ «Ферро-Центр».

Зокрема, на думку відповідача, акти виконаних транспортний послуг, складені за взаємовідносинами з ТОВ «Центральна транспортна компанія», оформлені неналежним чином, оскільки не дають можливості визначити місце здійснення зазначених операцій та спосіб його безпосереднього переміщення транспортними засобами.

На підставі акта перевірки ДПІ у Жовтневому районі м.Дніпропетровська сформовані:

-податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2012р., яким внаслідок порушення плтаником п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» від 28.12.1994р. №334/94-ВР та п. 138.2, п. 138.8, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, ТОВ «Глобал» збільшено грошове зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 444 046, 50 грн. (в т.ч.: за основним платежем - 442 565, 00 грн. та за штрафними санкціями - 1481, 50 грн.);

-податкове повідомлення-рішення № від 28.04.2012р., яким внаслідок порушення плтаником п.п. 7.2.1, п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997р. №168/97-ВР, ТОВ «Глобал» збільшено грошове зобов'язання по податку на додану вартість на загальну суму 77 788, 75 грн. (в т.ч.: за основним платежем - 62 231, 00 грн. та за штрафними санкціями - 15 557, 75 грн.).

Не погодившись із викладеними в акті перевірки висновками контролюючого органу, а також із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, підприємство звернулось до суду із відповідним адміністративним позовом.

За результатами розгляду адміністративної справи №2а/0470/6621/12 постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015р. , позовні вимоги ТОВ «Глобал» - задоволено у повному обсязі, оскаржувані податкові повідомлення-рішення визнано протиправними та скасовано.

У даних рішеннях суди дійшли висновку щодо необгрунтованості висновків податкового органу, відображених в акті перевірки по господарським взаємовідносинам позивача із ТОВ «Ферро-Центр» та ДП «Придніпровська залізниця», які слугували підставою для нарахування підприємству грошових зобов'язань по податку на прибуток та податку на додану вартість згідно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З наведеною позицією також погодився Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 16.03.2016р. (провадження №К/800/9659/15), залишивши у даній частині постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2012р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.02.2015р. - без змін.

Натомість, із висновками суду першої та апеляційної інстанцій щодо формування платником даних податкового обліку за результатами господарських операцій із ТОВ «Центральна транспортна компанія» Вищий адміністративний суд України не погодився, направивши справу у цій частині до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України - судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України - обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.03.2016р. (провадження №К/800/9659/15), предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення № від 28.04.2012р. в частині збільшення платникові грошового зобов'язання з податку на прибуток на 59 127, 00 грн. за основним платежем із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій та податкового повідомлення-рішення № від 28.04.2012р. в частині нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4734, 66 грн. за основним платежем та 1184, 17 грн. за штрафними санкціям - на підставі акту перевірки в контексі правовідносин ТОВ «Глобал» із ТОВ «Центральна транспортна компанія».

Відповідно до ч. 2, ч. 5 ст. 227 Кодексу адміністративного судочинства України - підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

В ухвалі від 16.03.2016р. (провадження №К/800/9659/15) Вищий адміністративний суд України зазначив, що при дослідженні порядок відображення операцій ТОВ «Глобал» із ТОВ «Центральна транспортна компанія»у податковій звітності платника, суди залишили поза увагою той факт, що економіко-юридичний зміст операції з виконаної роботи, наданої послуги виключає можливість їх поставки за комісійною угодою.

Так, для визначення дійсного обсягу податкових прав і обов'язків позивача у справі за операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна транспортна компанія» судам необхідно було з'ясувати правову природу як господарської операції, так і договору (укладенням якого опосередковувалося виконання операції) шляхом вичерпного дослідження фактичних прав та обов'язків сторін у процесі виконання поставки, фактичного результату, до якого прагнули учасники поставки та дійсні зміни майнового стану учасників, що відбулися в результаті виконання цих операцій, а також застосувати порядок оподаткування, передбачений чинним законодавством для операцій відповідного виду.

Слід зауважити, що однією з визначальних ознак відношення з комісії є те, що комісіонер при виконанні доручення комітента укладає обумовлений договором комісії правочин в інтересах та за рахунок комітента є стороною цього правочину, в якому виступає від свого імені. Відповідно при укладенні такого правочину саме комісіонер набуває всього обсягу прав і обов`язків за таким договором, за виключенням обмежень, встановлених законом та договором комісії.

Так, за умовами договору, укладеного між ТОВ «Глобал» (комітент) та ТОВ «Центральна транспортна компанія» (комісіонер) за № 217/К від 27.04.2009р. (далі-договір), комісіонер від свого імені, за дорученням, за кошти та в інтересах комітента має здійснювати транспортно-експедиційне обслуговування вітчизняних, експортно-імпортних та транзитних вантажів Комітента у вагонах загального парка, власних або орендованих при їх перевезені в мережі залізничних доріг України та інших країни у відповідності до заявок комітента (п. 1.1 договору).

Обов'язки сторін за договором врегульовані у другому розділі.

Пункт 2.1. договору передбачає виконання комісіонером комплексу транспортно-експедиційних послуг, зокрема:

- здійснення транспортно-експедиційного обслуговування та організація перевезення у вагонах загального парка, власних та орендованих в об'ємах, за направленнями та у строки, зазначені у заявках комітента (попередньо узгоджених з комісіонером), за ставками, зазначеними у відповідних доповненнях, які є невід'ємною частиною даного договору (п.п. 2.1.1 договору);

-видання рекомендацій щодо формулювань транспортних умов для укладення договорів та надання консультацій щодо вибору раціональних маршрутів направлення вантажів (п. 2.1.2 договору);

-за запитом комітента за окрему оплату та згідно окремого договору здійснити організацію надання інформації щодо місця та часу перебування вантажу, якщо умови надання даних послуг узгоджені сторонами у доповненнях до даного договору (п.п. 2.1.3 договору);

-здійснювати передачу на станції відправлення та призначення телеграми-дозволу на направлення та прийняття вантажів у строки та об'єми, узгоджені комітентом із комісіонером (п.п. 2.1.4 договору);

-на підставі письмової заявки комітента, скласти та надати останньому, протягом 2-х робочих днів з момента отримання заявки, попередній розрахунок перевізних платежів по території СНД за заявленим маршрутом на заявлений вантаж (п.п. 2.1.5 договору);

-за рахунок грошових коштів, перерахованих комітентом на розрахунковий рахунок комісіонера, виступати платником залізно-дорожнього тарифу, додаткових зборів залізничної дороги за перевезення внутрішніх, експортних, імпортних та транзитних вантажів комітента по території України (в т.ч. й штрафних санкцій за простій рухомого складу, за використання рухомого складу, порожній пробег рухомого складу тощо, які виникли за виною комітента), а також за обов'язкову воєнізовану охорону при залізно-доржніх перевезеннях вантажів по території України. При цьому комісіонер, за необхідності, видає комітенту належним чином оформлену довіреність на здійснення угод (укладання договорів), пов'язаних з організацією перевезення вантажів комітента згідно узгоджених з комітентом заявками (п.п. 2.1.6 договору);

-за письмовою заявкою комітента, укласти договір із страхувальною компанією на страхування транспортування вантажів, страхування власне вантажів та рухомого складу для даного перевезення, за умовами, узгодженими з комітентом та сплатити вартість страховий платіж (п.п. 2.1.7 договору).

Пунктом 2.2. договору врегульовані обов'язки комітента, зокрема щодо:

-отримання дозволу залізничних доріг Укрзалізниці та стран призначення на прийняття вантажів при здійсненні внутрішніх та зовнішньо-торгівельних перевезень у строках та об'ємах, узгоджених з комісіонером (п.п. 2.2.1 договору);

-забезпечення підтвердження станцій призначення щодо готовності прийняти заявлені до відвантаження об'єми вантажів на адресу зазначених вантажоотримувачів (п.п.п 2.2.2 договору);

- забезпечення відправлення вантажів у строки та в об'ємах, узгоджених з комісіонером (п.п. 2.2.3 договору);

-для організації контролю за проходженням вантажів за узгодженою транспортною схемою, а також для виконання обо'язків за даним договором, протягом 24 годин після здійснення відвантаження вантажу, повідомляти комісіонеру номера вагонів, у якій відвантажено вантаж, відомості щодо об'ємів та дати навантаження та іншу необхідну інформацію (п.п. 2.2.4 договору);

-з метою уникнення випадків затримки рухомого складу на станція відправлення, прикордонних станція та станціях переадресування вантажів, докладати до перевізних документів усі додаткові документи, які необхідні для виконання митних, санітарних та інших формальностей (п.п. 2.2.5 договору);

-у терміни, які необхідні для організації та надання конкретних послуг, надавати комісіонеру документи (заявки відправників та ін.) та письмову інформацію (щодо наявності основного плану на заявлене перевезення, характеристики вантажу, особливих умов перевезення та ін.), які необхідні для виконання комісіонером власних зобов'язань або передбачені чинними нормативними актами, а також звичаями ділового обороту. Додатково, за запитом комісіонера, направляти йому необхідні документи у встановлені комісіонером строки. Комітент гарантує достовірність та повноту наданої інформації та документів. Документи, які не містять усіх необхідних відомостей, або документи, які містять недостовірні чи неповні відомості вважаються такими, що не надано комісіонеру (п.п. 2.2.6 договору);

-сплати комісійної винагороди та відшкодування комісіонеру суми усіх здійснених ним платежів, пов'язаних з виконанням комісіонером своїх зобов'язань щодо транспортування вантажу, в т.ч. витрати на отримання оперативної електронної інформації (послуги ГИВЦ УЗ) по стягненню провізних платежів по залізничним дорогам України (на яких відбувається відправлення/прибуття вантажів комітента), вартість страхового платежу, якщо дане перевезення, вантаж або рухомий склад були застраховані, а також суму всіх понесених комісіонером витрат, що виникли на підставі їх підтвердження представником комісіонера (за довіреністю комісіонера). Комітент гарантує надання комісіонеру копій документів, пов'язаних із здійсненням угод (укладенням договорів, виконанням дій, передбачених довіреністю) за узгодженими з комісіонером заявками (п.п. 2.2.7 договору);

-підписання усіх документів, наданих комісіонером з метою належного виконання, юридичного та бухгалтерського оформлення даного договору (звіти комісіонера, додаткові угоди, акти виконаних робіт та ін.) (п.п. 2.2.8 договору);

-на вимогу комісіонера надати йому всі документи на підтвердження походження, права власності на вантаж та митного очищення вантажу (сплати усіх належних обов'язкових платежів при експорті/імпорті вантажу) (п.п. 2.2.9 договору);

-при перевезенні вантажу у власних вагонах комісіонера комітент зобов'язаний прийняти вантаж та здійснити його відвантаження у строки, передбачені технологічними нормами по відвантаженню даного виду вантажу. За перебування вагону на під'їзному шляху вантажоотримувача комітент повертає комісіонеру плату за використання вагонами згідно «Правил використання вагонами та контейнерами» та «Ставками плати за використання вагонами та контейнерами залізничних доріг» як для парка залізничних доріг України. Час перебування власних вагонів на під'їзному шляху визначається порядком, встановленим п. 3 Розділу ІІ «Правил використання вагонів та контейнерів» (п.п. 2.2.10 договору);

-забезпечити прийняття у першочерговому порядку на під'їзні шляхи вантажоотримувача/вантажовідправника власні або орендовані вагони комісіонера, які надійшли для навантаження (відвантаження) згідно встановленого технологічним процесом інтревала) (п.п. 2.2.11 договору).

Проаналізувавши вищенаведені умови договору, укладеного між ТОВ «Глобал» із ТОВ «Центральна транспортна компанія», суд дійшов висновку, що даному договору та наданій на його підставі господарській операції притаманні ознаки угоди щодо надання транспортно-експедиційних послуг.

Основу правового регулювання відносин транспортного експедирування становлять норми гл. 65 Цивільного Кодексу України, ст. 316 Господарського Кодексу України, Законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність" від 1 липня 2004 р. №1955-IV (далі - Закон №1955-IV) та інші нормативно-правові акти, що видаються відповідно до них, а також міжнародні договорів.

Статтею 1 Закону №1955-IV визначено, що транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації й забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Ця діяльність здійснюється суб'єктом господарювання - експедитором (транспортним експедитором), який за дорученням клієнта й за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.

Клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортно-експедиторська діяльність здійснюється суб'єктами господарювання різних форм власності (в т.ч. і спеціалізованими підприємствами) на підставі договорів транспортного експедирування, які укладаються письмово. За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону №1955-IV).

Цей договір є двостороннім (обидві сторони наділені і правами, і обов'язками), консенсуальним (набуває чинності з моменту досягнення згоди між сторонами) і відплатним (експедитор надає послуги на платних засадах).

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

При цьому діє правило, закріплене в ч. 3 ст. 929 Цивільного кодексу України, за яким умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законодавством.

Клієнт зобов'язаний своєчасно надати експедиторові повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, а також інформацію, необхідну для виконання експедитором обов'язків, встановлених договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу. Клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування. Договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші обов'язки клієнта (ч. 1 ст. 933 Цивільного кодексу України, ст. 12 Закону №1955-IV).

У відповідності до положень ст. 8 Закону № 1955-IV, експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно-експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.

Транспортно-експедиторські послуги надаються клієнту при експорті з України, імпорті в Україну, транзиті територією України чи іншими державами, внутрішніх перевезеннях територією України.

Експедитори за дорученням клієнтів:

забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до умов договорів (контрактів), укладених відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс";

фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів;

здійснюють роботи, пов'язані з прийманням, накопиченням, подрібненням, доробкою, сортуванням, складуванням, зберіганням, перевезенням вантажів;

ведуть облік надходження та відправлення вантажів з портів, залізничних станцій, складів, терміналів або інших об'єктів;

організовують охорону вантажів під час їх перевезення, перевалки та зберігання;

організовують експертизу вантажів;

здійснюють оформлення товарно-транспортної документації та її розсилання за належністю;

надають в установленому законодавством порядку учасникам транспортно-експедиторської діяльності заявки на відправлення вантажів та наряди на відвантаження;

забезпечують виконання комплексу заходів з відправлення вантажів, що надійшли в некондиційному стані, з браком, у пошкодженій, неміцній, нестандартній упаковці або такій, що не відповідає вимогам перевізників;

здійснюють страхування вантажів та своєї відповідальності;

забезпечують підготовку та додаткове обладнання транспортних засобів і вантажів згідно з вимогами нормативно-правових актів щодо діяльності відповідного виду транспорту;

забезпечують оптимізацію руху матеріальних потоків від вантажовідправника до вантажоодержувача з метою досягнення мінімального рівня витрат;

здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів;

оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог;

надають підготовлений транспорт, який має додаткове обладнання згідно з вимогами, передбаченими законодавством;

надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.

Відповідно ст. 4 Закону № 1955-IV передбачено, що експедитори для виконання доручень клієнтів можуть укладати договори з перевізниками, портами, авіапідприємствами, судноплавними й іншими компаніями, які є резидентами або нерезидентами України.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Факт надання транспортно-експедиційних послуг під час перевезення має підтверджуватися єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення. Факт прийняття послуг може бути додатково підтверджено двостороннім актом приймання-передачі послуг.

Згідно зі статтею 1011 Цивільного кодексу України (діючого з 01.01.2004р.), за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за винагороду вчинити одну або кілька угод від свого імені за рахунок комітента.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, настання для комісіонера юридичних наслідків за договором комісії може бути досягнуто лише через виконання ним договору комісії, а саме: укладення угоди /угод/ з третіми особами від свого імені, але за рахунок комітента.

Основне розмежування між договорами комісії та транспортної експедиції слід проводити по цілі і предмету зазначених договорів.

Так, за договором комісії предмет договору становлять самі дії комісіонера з укладання угод з третіми особами, а його мета зводиться до забезпечення непрямого представництва комітента в цих угодах.

Предметом же договору транспортної експедиції (в частині зобов'язань на стороні експедитора) є виконання або організація виконання експедитором різноманітних операцій і послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, а його метою - забезпечення (обслуговування) процесу перевезення вантажу.

Окрім того, порівнюючи договір комісії і договір транспортної експедиції, слід враховувати, що дії комісіонера з укладання угод з третіми особами від свого імені, але за рахунок комітента по суті вичерпують предмет договору комісії та мета останнього - забезпечення представництва комітента в цих угодах.

Аналогічні дії експедитора являють собою лише одну з можливих послуг, що надаються за договором транспортної експедиції, яка може і не входити в зміст зобов'язань експедитора і, у всякому разі, не вичерпує предмета договору транспортної експедиції.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається що зафіксований актом перевірки договір за №217/К від 27.04.2009р. за своєю правовою природою та економічним змістом не є договором комісії, оскільки за умовами та наслідком виконання даного договору у період з 01.01.2010р. по 31.12.2011р. стало отримання позивачем транспортно-експедиційних послуг від ТОВ «Центральна транспортна компанія», тобто у даному випадку контрагент не отримував вантаж для його направлення від свого імені та не укладав від свого імені угод із іншими суб'єктами господарювання на здійснення відповідних послуг.

При цьому, суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що саме комісіонер згідно договору діяв у відносинах з перевізником від свого імені, виступаючи як вантажовідправник, що відображено у накладних, з огляду на те, що у наявних у матеріалах справи квитанціях про приймання вантажу та накладних ТОВ «Центральна транспортна компанія» вказано у якості платника, а не вантажовідправника/вантажоотримувача, яким визначено ТОВ «Глобал» або іншого суб'єкта господарювання.

У той же час слід зазначити, що наслідки у податковому обліку створюють здійснювані платником господарські операції, під якими розуміються дії або події, які викликають зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність").

В умовах дії такого принципу фінансової звітності, як превалювання сутності над формою, який полягає в тому, що операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми, для цілей оподаткування зміст господарської операції має встановлюватися на підставі аналізу дійсних змін майнового стану її учасників, фактичного результату, який одержали учасники операції.

У разі виявлення факту заниження платником бази оподаткування внаслідок неправильної юридичної кваліфікації платником здійснених операцій та оцінки їх податкових наслідків, суд, встановивши фактичну правову природу правочину, вправі визначити дійсний обсяг прав та обов'язків платника у сфері оподаткування.

Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.03.2016р. (провадження №К/800/9659/15), суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно із приписами ст. 3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» № 334/94-ВР від 28.12.1994р., об'єктом оподаткування є прибуток, який визначається шляхом зменшення суми скоригованого валового доходу звітного періоду, визначеного згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:

суму валових витрат платника податку, визначених статтею 5 цього Закону;

суму амортизаційних відрахувань, нарахованих згідно із статтями 8 і 9 цього Закону.

Відповідно до ч.5.1 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" в редакції N 283/97-ВР від 22.05.1997р., валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

За приписами п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" - суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно із приписами п.5.3.1 ч.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" не включаються до складу валових витрат витрати на потреби, не пов'язані з веденням господарської діяльності, а саме: організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків (крім благодійних внесків та пожертвувань неприбутковим організаціям, визначеним пунктом 7.11 цього Закону, та витрат, пов'язаних з проведенням рекламної діяльності, які регулюються нормами підпункту 5.4.4 цієї статті).

Відповідно до положень п. 5.3.9 ч.5.3 ст.5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" - до складу валових витрат не можуть бути віднесені будь-які будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Аналогічні положення передбачені і п.п. 139.1.1, пп. 139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

З наведеного вбачається, що концептуальною ознакою валових витрат є їх пов'язаність із власною господарською діяльністю платника та підтвердженість первинними документами.

Згідно з пп. 11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку;

- або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг).

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Положеннями п.138.2 ст.138 Розділу ІІІ Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому за змістом пп. 138.1.1. п.138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку; витрати банківських установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за кредитно-депозитними операціями, в тому числі за кореспондентськими рахунками та коштами до запитання, цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за кредитно-депозитними операціями, розрахунково-касове обслуговування, інкасацію та перевезення цінностей, операціями з цінними паперами, операціями на валютному ринку, операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від операцій з купівлі/продажу іноземної валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць від переоцінки активів та зобов'язань у зв'язку зі зміною офіційного курсу національної валюти до іноземної валюти відповідно до підпункту 153.1.3 пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих у порядку, передбаченому статтею 159 цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги (факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі здійсненням банківських операцій та наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим розділом.

Відповідно до п. п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997р., об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України, у тому числі операції з:

- передачі права власності на об'єкт застави позичальнику (кредитору) для погашення заборгованості заставодавця;

- передачі об'єкта фінансового лізингу в розпорядження лізингоотримувача;

- поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів автомобільним транспортом, а також міжнародних відправлень будь-яким видом транспорту на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту їх митного оформлення, а також від пункту їх митного оформлення до пункту призначення (доставки) на митній території України;

- поставки послуг з міжнародних перевезень пасажирів, багажу та вантажів (крім міжнародних відправлень) будь-яким видом транспорту (крім автомобільного) на відрізку від пункту їх відправлення (прийняття для перевезення) на митній території України до пункту проведення прикордонного контролю з їх випуску за межі державного кордону України, а також від пункту прикордонного контролю з їх впуску у межі державного кордону України до пункту їх призначення (доставки) на митній території України;

- в інших випадках, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 1.4 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997р., поставка послуг - це будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об'єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші об'єкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності.

У підпункті 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, постачання послуг визначено як будь-яку операцію, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об'єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об'єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.

Порядок обчислення і сплати податку на додану вартість до набрання чинності Податковим кодексом України регулювався статтею 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р.

У відповідності до положень ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р., поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені даною нормою реквізити. Податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Відповідно до п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р., податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту. Як виняток з цього правила, підставою для нарахування податкового кредиту при поставці товарів (послуг) за готівку чи з розрахунками картками платіжних систем, банківськими або персональними чеками у межах граничної суми, встановленої Національним банком України для готівкових розрахунків, є належним чином оформлений товарний чек, інший платіжний чи розрахунковий документ, що підтверджує прийняття платежу постачальником від отримувача таких товарів (послуг), з визначенням загальної суми такого платежу, суми податку та податкового номера постачальника.

Приписами п. 7.3 с т. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р. визначено, що датою виникнення податкових зобов'язань з поставки товарів (робіт, послуг) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку як оплата товарів (робіт, послуг), що підлягають поставці, а в разі поставки товарів (робіт, послуг) за готівкові грошові кошти - дата їх оприбуткування в касі платника податку, а при відсутності такої - дата інкасації готівкових коштів у банківській установі, що обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) платником податку.

Аналогічні правові положення містяться у п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (п. 1.7. ст. 1 Закону України "Про податок на додану вартість" № 168/97-ВР від 03.04.1997р.).

Згідно із п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»№ 168/97-ВР від 03.04.1997р., податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно задекларованих даних позивача на виконання зазначеного договору за період з 01.01.2010 року по 31.12.2011р. ТОВ "Центральна транспортна компанія" надано ТОВ "Глобал" транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 119 484,74 грн. (в т.ч. податок на додану вартість (далі-ПДВ) - 4 734, 66 грн.), а саме:

-за 1 квартал 2010 року на суму 28 407, 96 грн. (в т.ч. ПДВ - 4734, 66 грн.);

-за 1 квартал 2011 року на суму 35 453,48 грн. (без ПДВ);

-за 3 квартал 2011 року на суму 7 516,38 грн. (без ПДВ);

-за 4 квартал 2011 року на суму 48 106,92 грн. (без ПДВ).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" №996-XIV від 16.07.1999р., первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції відповідно до чинного законодавства.

На підтвердження факту реального здійснення у вказаних періодах господарських операцій із ТОВ "Центральна транспортна компанія", за результатами яких платником сформовані дані податкового обліку, позивачем надано до суду наступні первинні документи:

- звіти ТОВ «Центральна транспортна компанія» (комісіонера) №10 від 31.01.2010р., №11 від 28.02.2010р., №13 від 28.02.2011р., №14 від 31.03.2011р. (господарські операції з надання послуг відсутні) №15 від 31.08.2011р., №16 від 30.09.2011р. (господарські операції з надання послуг відсутні), №17 від 31.10.2011р., №18 від 30.11.2011р., №19 від 31.12.2011р.;

-акти виконаних робіт по Договору комісії №217/К від 27.04.2009р. разом із додатками до них за №8 від 31.01.2010р., №9 від 28.02.2010р., №10 від 28.02.2010р., №11 від 31.08.2011р., №12 від 31.10.2011р., №13 від 30.11.2011р., №14 від 31.12.2011р.;

- розрахунки вартості затрат комісіонера при організації перевезень вантажів,квитанції про приймання вантажу одержувачем, накладні, рахунки - фактури, Довідку про списання коштів від 16.05.12 №469, видану ДОД ПАТ «Райффайзен банк Аваль», платіжні доручення в підтвердження оплати послуг ТОВ «Центральна транспортна компанія» тощо (том 1 а.с. 96-144).

Слід зазначити, що передача клієнтом (ТОВ «Глобал») вантажу експедиторові (ТОВ «Центральна транспортна компанія») в рамках виконання договору №217/К від 27.04.2009р. у відповідності до п.п. 14.1.202 Податкового кодексу України не визнається продажем і не збільшує податкових доходів клієнта, оскільки згідно із даною нормою: «не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари».

Судовим оглядом означених первинних документів встановлена їх відповідність вимогами, визначеним ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до яких первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як свідчать матеріали справи, контрагентом позивача здійснювались послуги з транспортно-експедиційного обслуговування вітчизняних, експортно-імпортних та транзитних вантажів Комітента - стружки стальної, брухту, які отримані іншим контрагентом позивача Красноперекопським ВАТ «Бром» (покупцем) за Договором від 23.04.2009р. №51, укладеним між останнім та ТОВ «Глобал» (продавцем).

Із розрахунків вартості витрат комісіонера окрім вартості послуг зазначено також номери вагонів, у яких транспортувався вантаж від позивача до одержувача (покупця товару), номери залізничних накладних (квитанцій) про отримання вантажу, в яких, в свою чергу, містяться дані про одержувача вантажу, їх адреси, місця (станції) відправлення і призначення, найменування вантажу тощо.

Отже, надані позивачем первинні документи в їх сукупності містять дані про зміст господарських операцій між позивачем та ТОВ «Центральна транспортна компанія», вчинених на виконання договору за № 217/К від 27.04.2009р., вказують на як на місце їх здійснення та спосіб безпосереднього перевезення транспортними засобами, так і на пов'язаність отриманих від ТОВ «Центральна транспортна компанія» послуг та понесених витрат з господарською діяльністю позивача.

Наведене спростовує доводи відповідача щодо відсутності у позивача належним чином оформлених актів виконаних транспортних послуг та достатності документів, які б підтверджували виконання/отримання відповідних послуг та їх використання в господарської діяльності підприємства.

При цьому слід зауважити, що помилкова юридична кваліфікація правовідносин ТОВ «Глобал» із ТОВ «Центральна транспортна компанія» в рамках виконання договору за №217/К від 27.04.2009р. не призвела зміни обсягу прав та обов'язків платника у сфері оподаткування у вигляді до заниження ТОВ «Глобал» бази оподаткування або завищення суми валових витрат з боку позивача.

З огляду на вищенаведені положення норм матеріального права, враховуючи досліджені судом первинні документи позивача, складені за результатами господарських взаємовідносин з ТОВ «Центральна транспортна компанія», які беззаперечно підтверджують фактичність здійснення відповідних господарських операцій та понесені позивачем витрати за такими операціями, суд визнає правомірним формування позивачем валових витрат на загальну суму 119 484,74 грн. (в т.ч. ПДВ за І квартал 2010р. в сумі 4 734,66 грн.).

Доводи відповідача щодо неправомірності формування позивачем податкового кредиту за взаємовідносинами з ТОВ "Центральна транспортна компанія" в розмірі 4734,66 грн. не підтверджені матеріалами справи, факту порушення позивачем вищевказаних норм податкового законодавства не доведено.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції' України і діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених па контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушення прав і охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем - суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність своїх рішень та їх відповідність нормам діючого законодавства України.

З огляду на вищевикладене, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал" до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.04.2012р. в частині збільшення платникові грошового зобов'язання з податку на прибуток на 59 127, 00 грн. за основним платежем із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій та податкового повідомлення-рішення № від 28.04.2012р. в частині нарахування позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4734, 66 грн. за основним платежем та 1184, 17 грн. за штрафними санкціям - підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Дніпропетровській області Державної податкової служби № від 28.04.2012р. в частині збільшення Товариству з обмеженою відповідальністю "Глобал" грошового зобов'язання з податку на прибуток на 59 127, 00 грн. за основним платежем із застосуванням 1 грн. штрафних санкцій.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м.Дніпропетровська Дніпропетровській області Державної податкової служби № від 28.04.2012р. в частині нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Глобал" грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4734, 66 грн. за основним платежем та 1184, 17 грн. за штрафними санкціям.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський