Справа № 826/1340/16
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року місто Київ К/800/21521/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Голяшкіна О.В.,

Донця О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Київської міської митниці ДФС на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року у справі № 826/1340/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Спільне Українсько-Англійське підприємство з іноземними інвестиціями «Соломія» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, -

В С Т А Н О В И Л А:

ТОВ Спільне Українсько-Англійське підприємство з іноземними інвестиціями «Соломія» звернулось до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської митниці ДФС (Митний пост «Західний») про коригування митної вартості товарів від 30 жовтня 2015 року № 100000011/2015/000159/1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товару (чай чорний аргентинський нефасований), що ввозився на територію України, прийнято необґрунтоване рішення щодо її коригування.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 червня 2016 року та ухвалено рішення про задоволення позову, яким визнано протиправним та скасовано рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 30 жовтня 2015 року № 100000011/2015/000159/1.

У поданій касаційній скарзі Київська міська митниця ДФС, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 лютого 2011 року між «Джеймс Финлей (МЕ) ДМСС» та ТОВ Спільне Українсько-Англійське підприємство з іноземними інвестиціями «Соломія» укладено контракт № 1 щодо поставки чаю.

Відповідно до Специфікації від 01 червня 2015 року № 50 до контракту № 1 товар - аргентинський чорний чай, необхідно поставити у кількості 24000 кг, ціною 1,30 дол. США за 1 кг, загальна вартість контракту - 31200 дол. США.

Згідно з пунктом 4 Специфікації № 50 покупець здійснює оплату продавцю протягом 60 днів із моменту інвойса.

04 червня 2015 року відповідно до коносаменту від 04 червня 2015 року MSCUD9971054 товар відвантажено.

З метою митного оформлення товару позивачем подано електронну митну декларацію № 100250005/2015/115723, контракт від 08 лютого 2011 року № 1, специфікацію від 01 червня 2015 року № 50, комерційний інвойс Е 0051-00002278 від 01 червня 2015 року, сертифікат про походження товару № 016076, пакувальний лист від 01 червня 2015 року, експортну декларацію від 26 травня 2015 року ЕС03000252, СМR № 0452, коносамент від 04 червня 2015 року MSCUD9971054, експортну декларацію від 26 травня 2015 року ЕС03000252, лист ДП «Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків від 16 червня 2015 року № 703.

Митна вартість заявлена декларантом за основним методом - за ціною контракту щодо товарів, які імпортуються, на рівні 31200 дол. США.

За результатами розгляду поданих документів посадовою особою митниці запропоновано позивачу надати додатково документи відповідно до переліку, визначеному у частині третій статті 53 Митного кодексу України: страхові документи та документи, що містять відомості про вартість страхування, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявністю - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; прайс-листи виробника товару, висновок про вартість та якісні характеристики товару, підготовані спеціалізованою експертною організацією, чинний на дату митного оформлення, виписки з бухгалтерської документації щодо продажу оцінюваного товару на території України, інвойси та контракти з третіми особами, що мають відношення до зазначеної поставки.

Підставою для витребовування додаткових документів (графа 33 спірного рішення) стало ненадання декларантом страхового полісу та документів, що містять відомості про вартість страхування, а також відсутність документів стосовно ціни, яка сплачена за поставлений товар.

На запит митного органу позивач додатково надав страховий поліс та банківські платіжні документи щодо оплати попередньої партії товарів. Інших документів не надано.

Рішенням про коригування митної вартості товарів від 30 жовтня 2015 року № 100000011/2015/000159 митну вартість товару скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до статті 64 Митного кодексу України.

Підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості (графа 33 рішення) стало те, що платником не були надані банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, що необхідні для ідентифікації ввезеного товару; прайс-лист виробника товару, висновок про вартісні та якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією, чинний на дату митного оформлення, виписки з бухгалтерської документації щодо продажу оцінюваних товарів на території України, інвойси та контракти з третіми особами, що мають відношення до зазначеної поставки. Також позивачем не було надано доказів оплати товару станом на 20 жовтня 2015 року, не доведено заявленого рівня митної вартості поточній інформації щодо біржової ціни на чай.

Не погоджуючись із таким рішенням митного органу, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість сумнівів відповідача щодо неможливості підтвердження позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також про правомірність застосування митницею резервного методу при визначенні митної вартості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем під час митного оформлення надано необхідний пакет документів на підтвердження кількісних і вартісних показників імпортованого товару, заявленої позивачем за основним методом, а висновок митниці про наявність розбіжностей у поданому декларантом пакеті документів є безпідставним.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею

220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Приведені приписи законодавства з питань митної справи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити ці складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Судом апеляційної інстанції, з посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. При цьому, подані документи, копії яких наявні у справі, містять усі відомості, необхідні для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом.

Щодо зауважень митниці в частині відсутності документів, що підтверджують здійснення фактичної оплати товару, суд апеляційної інстанції правильно встановив, що на момент подання митної декларації та станом на 20 жовтня 2015 року (термін оплати за товар, встановлений Специфікацією № 50 до вищевказаного зовнішньоекономічного контракту) оплата за товар, який поставлявся за Специфікацією від 01 червня 2015 року № 50 до Контракту позивачем ще не була здійснена, вказана оплата в сумі 31200,00 дол. США здійснена вже після прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, відповідні платіжне доручення та виписка з банківського рахунку надані до суду та долучені до справи.

Крім того, наведені вище положення Митного кодексу України визначають, що для підтвердження митної вартості декларант зобов'язаний надати підтвердження ціни товару, яка фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме - рахунок-фактуру (інвойс), а якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оплаченого товару. Позивач виконав зазначені вимоги та надав відповідачу рахунок-фактуру (інвойс), яка містила дані щодо вартості товару, що підлягає оплаті.

Колегія суддів зауважує на тому, що за змістом статті 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, повинні надаватися у випадку, якщо товар оплачено. Положення цієї норми вказують на те, що митне оформлення товару повинно бути здійснено як у випадку, коли оплата за договором здійснена вчасно, так і у випадку, коли оплата за товар здійснена з порушенням установлених строків або не сплачена взагалі. При цьому несвоєчасність оплати партії товару не вказує на розбіжність даних, які містяться в наданих для митного оформлення документах, а лише вказує на порушення умов господарського договору. Відтак, відсутність оплати товару за умовами післяплати в установлений зовнішньоекономічним договором (контрактом) строк не може бути самостійною підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару.

Щодо вимог митниці у частині відсутності страхового полісу та документів, що містять відомості про вартість страхування, суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що товар поставлявся на умовах СІF-Одеса відповідно до «Інкотермс-2010», тобто до вартості товару за вказаними умовами поставки товару входила вартість страхування та транспортування до м. Одеса. Поставка товару на умовах СІF («вартість, страхування, фрахт») зобов'язує продавця оплатити фрахт, необхідний для доставки товару до названого порту призначення та витрат на страхування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що висновки митного органу щодо наявності у наданих декларантом до митного оформлення документах розбіжностей не відповідають дійсності, а вимоги щодо надання додаткових документі є безпідставними і протиправними.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою цієї ж статті у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Таким чином, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення ціни товару за ціною договору, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавались обчисленню, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо протиправності оскаржуваного рішення митного органу та наявності підстав для його скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції надана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення не допущено, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Київської міської митниці ДФС відхилити, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року у справі № 826/1340/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: