Справа № 2-а-642/10/1412
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2011-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2011 р.Справа № 2-а-642/10/1412

Категорія:10.3.4Головуючий в 1 інстанції: Кваша С.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_1;

суддів - Семенюка Г.В.,Коваля М.П.

при секретарі - Алексєєвій Н.М.

за участі представника апелянта - ОСОБА_2 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» на постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2010 року по справі за адміністративним позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, -

В С Т А Н О В И Л А:

Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі МОВ ФСЗІ) звернулися до суду з позовом до ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Позивач просив суд стягнути на свою користь 176937,67 грн. адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2006 р. та 2070,12 грн. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2010 року позовні вимоги МОВ ФСЗІ задоволені частково. Стягнуто з ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» на користь МОВ ФСЗІ 176937.67 грн. адміністративно-господарських санкцій за нестворені робочі місця для працевлаштування інвалідів. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в звязку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального права та прийняття рішення, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Апелянт зазначив, що дія ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» регламентується Законом України «Про електроенергетику», де приписом ст.21 передбачено створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі чотирьох відсотків від працівників, зайнятих у непромисловому виробництві. Позивачем при актуванні результатів перевірки фактично працевлаштованих інвалідів в 2006 р. не були враховані ті обставини, що відповідач є підприємством стратегічного значення, де більшість робочих місць мають шкідливі та важкі умови праці, на відповідні робочі місця потрібно приймати людей з добрим здоров'ям та без фізичних вад, що має бути засвідчено довідкою медичної установи. ВАТ «Миколаївська ТЕЦ» являється підприємством з особливими умовами праці та фактично позбавлене можливості працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової численності штатних працівників облікового складу за рік.

На думку апелянта, працевлаштування інвалідів здійснюється державною службою зайнятості, органами Мінсоцзахисту, місцевими Радами народних депутатів, громадськими організаціями інвалідів з урахуванням побажань, стану здоров'я інвалідів, їхніх здібностей і професійних навичок відповідно до висновків МСЕК.

Також апелянт вказав, що судом першої інстанції не надано оцінки представленим відповідачем документальним доказам вжиття всіх передбаченим чинним законодавством заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів а саме: надані докази звернення до державної служби зайнятості; дані про наявність вільних робочих місць для інвалідів оприлюднювались в газету «Фортуна»та на телеканалі «Миколаїв», інформування населення виконувалось шляхом розташування об'яв та надання інформаційний листів; представлення письмових та усних звернень до Миколаївського відділення Фонду соціального захисту інвалідів, до Державної служби зайнятості, в кадрові агентства про наявність вільних робочих місць для інвалідів, та сприянню в їх працевлаштуванні.

Апелянт підкреслює, що відповідач вчинив усі передбачені чинним законодавством заходи, спрямовані на працевлаштування інвалідів на своєму підприємстві, вважаємо ,що правові підстави для накладання на нього штрафних санкцій та пені відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлене, що згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», п. З, 5, 14 Положення про робоче місце інваліда і порядок працевлаштування інвалідів, затверджених постановою КМ України від 03.05.1995 р. №314, відповідач повинен був створити робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі 4-х відсотків від середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб - у кількості одного робочого місця. Згідно з частиною 2 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»підприємства, установи, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною 1 цієї статті і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Суд першої інстанції дослідивши наданий відповідачем «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2006 р.», згідно якого на підприємстві працювало 11 інвалідів та акт перевірки від 23.04.2007 р., згідно якого на підприємстві працювало 10 інвалідів, дійшов до висновку, що відповідач не виконав встановлений норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів і не створив 13 таких робочих місць.

Відповідно до ч. 10 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»керівники підприємств, установ і організацій у тому числі підприємств, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку. Відповідно ст.. 20 даного Закону, підприємство, на якому працює інвалідів менш, ніж встановлено нормативом, повинно перераховувати відділенням ФСЗІ штрафні санкції на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірів середньомісячної заробітної плати за кожне не створене місце, не зайняте інвалідом. Норми ч. 8 ст. 69 та ч. 1 ст. 177 ГК України зобов'язують суб'єктів господарювання за рахунок своїх коштів створювати, зазначену відповідно до закону кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, спеціальні робочі місця для осіб з обмеженою працездатністю.

Суд першої інстанції зазначив, що розмір відрахувань визначається середньорічною заробітною платою на підприємстві, яка у 2006 р. була 13620, 59 грн. (13620, 59x18=176937,67 грн.). Крім цього відповідачу на підставі ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»нарахована пеня у розмірі 120 відсотків річних облікової ставки НБУ, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк -2070,12 грн.

Але судом першої інстанції взято до уваги порушене провадження Господарським судом Миколаївської області проти відповідача у справі про банкрутство та введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, дія якого триває до цього часу, тому суд першої інстанцій дійшов висновку, що нарахування пені є неправомірним, оскільки відповідно до Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 р. №233, п. 3.10 передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів пеня не нараховується. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню частково у сумі 176937,67 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішені справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права та висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно до п. 4 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог виходячи з наступного.

Так, відповідач вчиняв дії по працевлаштуванню інвалідів у зазначений період , шляхом оприлюднення даних про наявність вільних робочих місць для інвалідів через ЗМІ - газету «Фортуна»та на телеканалі «Миколаїв», відповідач інформував позивача про вільні робочі місця для працевлаштування інвалідів звітом про наявність вакантних посад, що е виконанням вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

За такого, відповідач вчинив всі передбачені чинним на момент виникнення спору законодавством заходи спрямовані на працевлаштування інвалідів на своєму підприємстві, а тому підстави для застосування до останнього штрафних санкцій відсутні.

Таким чином, суд першої інстанцій при вирішені справи допустив порушення норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, та таке є підставою для скасування оскаржуваної постанови та винесення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 198, 202, 205, 206 КАС України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»задовольнити.

Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2010 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Відкритого акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий суддя: Потапчук В.О.

Судді: Коваль М.П.

ОСОБА_3