Справа № 352/1424/16-а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4516/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Каралюс В.М.,

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2017р. по справі №352/1424/16-а за позовом ОСОБА_2 до Державного реєстратора права на нерухоме майно Тисменицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

03.10.2017 року ОСОБА_2 звернулась в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Державного реєстратора права на нерухоме майно Тисменицької районної державної адміністрації ОСОБА_1, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Тисменицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 №31154953 від 30.08.2016 року.

В обгрунтування вимог адміністративного позову позивач покликався на те, що рішенням відповідача від 30.08.2016 року відмовлено у державній реєстрації обтяження, тобто зняття заборони на відчуження земельної ділянки за адресою - вул. Липова-Осада, 59а, с.Загвіздя Тисменицького району. Рішення відповідача було мотивовано тим, що наявні суперечності між заявленим та вже зареєстрованими речовими правами та тим, що в державному реєстрі зареєстровано декілька записів про обтяження накладених на цю земельну ділянку. Позивач вважала таке рішення відповідача незаконним, оскільки в державному реєстрі зареєстровано лише одну заборону на нерухоме майно, а саме земельну ділянку по вул. Липова-Осада, 59а, с.Загвіздя Тисменицького району, яка була накладена приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу при посвідченні іпотечного договору від 06.02.2008 р. і цю заборону слід було зняти реєстратором згідно рішення Тисменицького районного суду від 23.02.2016 року. Крім того, позивач стверджує, що реєстратор, не маючи доступ до відповідних інформаційних систем та документів про іпотечний договір від 2008 року, у якому міститься знята заборона згідно зазначеного вище рішення суду, повинен був, згідно вимог п.3. ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зробити відповідний запит до нотаріуса або ж зупинити розгляд заяви про державну реєстрацію прав згідно вимог ст. 23 даного Закону і витребувати іпотечний договір у заявника, а не виносити неправомірні рішення.

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2017р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального права ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечує, просить її відхилити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, позивач - ОСОБА_2 покликається фактично на доводи адміністративного позову.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та матеріалами справи, оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів апеляційного адміністративного суду вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржену постанову залишити без змін з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що представником позивача подано заяву про припинення заборони нерухомого майна на підставі рішення Тисменицького районного суду у справі №352/1947/15-ц від 23.02.2016 року. При цьому, як у рішенні суду так і у заяві представником позивача було вказано номер заборони нерухомого майна 527.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_1 №31154953 від 30.08.2016 року відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень з причини наявності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження.

Правомірність даного рішення є предметом спору у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в порядку та у спосіб визначений законом, відтак прийняв законне рішення.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна регулюється «Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 та Законом України про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 01: липня 2004 року № 1952-IV.

Відповідно до ст. 27 ч.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Судом встановлено, що представником позивача було подано заяву про державну реєстрацію припинення заборони нерухомого майна на підставі рішення Тисменицького районного суду від 23.02.2016 року, у яких вказано номер заборони нерухомого майна № 527.

На підставі ст. 10 ч. 3 п.1,3 даного Закону, державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відповідно до абз.2 п.12 Порядку державної реєстрації, під час розгляду заяви та документів які подані для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов'язково використовує відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру - прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено відповідно до законодавства, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття, в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Колегією суддів з матеріалів справи та пояснення відповідача встановлено, що за результатом пошуку відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстратором було встановлено наявність трьох записів про обтяження нерухомого майна на земельну ділянку по вул. Липова-Осада. 59а в с. Загвіздя, Тисменицького району, Івано-Франківської області, серед яких відсутня заборона нерухомого майна №527.

Виходячи із вищезазначеного запит про надання інформації подається тільки у випадку державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем. Проте, всі записи про обтяження нерухомого майна містяться у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно, що унеможливлює подання відповідного запиту.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 22.02.2017р. по справі №352/1424/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. М. Каралюс
Повний текст ухвали складено та підписано 24.05.2017р.