Справа № 766/13965/16-а
Суддя: Дорошинська В. Е.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Дорошинська В.Е.

за участю секретаря Філіпенко І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :
До суду звернувся позивач із вказаним адміністративним позовом, в якому просить: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови призначити йому та виплати одноразову грошову допомогу по інвалідності третьої групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов`язати відповідача розглянути питання щодо призначення йому та виплати одноразової грошової допомоги по інвалідності третьої групи, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Позов обґрунтовано тим, що він в 1982-1985 роках проходив військову службу, брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан та отримав під час служби поранення, внаслідок якого отримав третю групу інвалідності.

З відповідною заявою та пакетом документів він звернувся до Херсонського ОВК для призначення одноразової грошової допомоги. Військовий комісаріат склав висновок і разом із пакетом документів направив до Міністерства оборони України, однак відповідачем документи направлено на доопрацювання, оскільки відсутні документи про те, що його поранення (контузія) не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень. Тому він вимушений звернутися до суду.

Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи в письмовому провадженні та зазначив, що позовні вимоги підтримує та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Представник відповідача та третьої особи в судове засідання надали заяви про розгляд справи в письмовому провадженні, крім того до матеріалів справи долучено направлені письмові заперечення, відповідно яких, просять відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених в них.

Судом встановлено, що позивач в1982-1985 роках проходив військову службу, брав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан, має третю групу інвалідності. Відповідно до висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи від 14.03.2013 року №446/ж, рубці, виявлені у позивача є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних, осколкових поранень, отриманих у 1984 році.

За змістом протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України від 19.03.2013 року №650, витяг з якого міститься в матеріалах справи, осколкове поранення голови, спини, ЗЧМТ, травма хребта, контузія позивача, що підтверджено військово-медичними і військово-обліковими документами , є такими, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії.

18.02.2013 року позивач вперше пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, 10.02.2015 року позивач повторно пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, 02.02.2016 року позивач втретє пройшов медико-соціальну експертизу, якою йому було визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Міністерством оборони України документи позивачу повернуто на доопрацювання, оскільки відсутні документи про те, що його поранення (контузія) не пов`язане із вчиненням кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень.

Судом встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державною і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється у відповідності до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

Частиною 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975).

Таким чином, судом встановлено наявність у позивача права на одноразову грошову допомогу.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 року №530 «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей» (Наказ № 530), затвердженого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 р. за №1294/26071 визначено порядок оформлення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, відповідно до ст.. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови КМУ від 25.12.2013 року № 975.

Зокрема, п. 4.7 Розділу ІV Наказу № 530 передбачено, що документи на одержання одноразової грошової допомоги у разі призначення інвалідності оформлюються та подаються в Департамент фінансів Міністерства оборони України обласними військовими комісаріатами.

Відповідно до п. 13 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, визначено, що керівник уповноваженого органу, (в даному випадку Кіровоградський обласний військовий комісаріат) подає у 15-ти денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів (а саме Міністерству оборони України) висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в п. 10, 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів (Міністерство оборони України) приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Отже вказаний нормативний акт чітко розмежовує повноваження уповноваженого органу (а саме військового комісаріату) та головного розпорядника бюджетних коштів (тобто, Міністерство оборони України).

Судом встановлено, що відповідач не відмовляв позивачу в питанні про призначення одноразової грошової допомоги, документи позивача були лише повернуті на доопрацювання.

Отже, Міністерство оборони України висновків щодо призначення позивачу або відмови у призначенні грошової допомоги не приймалось.

Судом приймається до уваги правова позиція ,висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2014 року у справі №21-446а14 та 21 квітня 2015 року у справі № 21-135а15.

Згідно зі статтею 16-1 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Відповідно до частин 2, 6, 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Згідно з пунктами 11 та 13 Порядку № 975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови

Відповідно до пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року (далі Порядок № 393), для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській армії, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави суду вважати, що законодавцем передбачено прирівнювання соціального захисту військовослужбовців Радянської армії до військовослужбовців Збройних Сил України.

Разом з цим, законодавцем встановлено обов`язок саме Міністерства оборони України на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги позивача у зв`язку із встановленням останньому III групи інвалідності, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби під час здійснення інтернаціонального обов`язку в Республіці Афганістан.

Аналогічна позиція міститься в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 21.09.2016 року ( справа № К/800/12297 ), від 10.01.2017 року ( по справі № к/800/36646/16) , від 10.10.2016 року ( по справі № к/800/26396/16)

Отже, по суті, у встановлений законодавством спосіб, питання щодо призначення одноразової грошової допомоги не вирішувалось.

Тому, з урахуванням викладеного, позовні вимоги не відповідають матеріально-правовому способу захисту порушеного права, оскільки, як встановлено судом вище, жодного рішення відповідачем стосовно позивача не виносилось, при цьому, повернення позивачу документів для доопрацювання не є рішенням суб`єкта владних повноважень, у розумінні пункту 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 17, 71, 94, 158, 159, 161-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково. Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.Е. Дорошинська