Справа № 810/4170/16
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2017 року № 810/4170/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", третя особа: Відділ прикордонної служби "Бориспіль-3" про скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Громадянин ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу прикордонної служби "Бориспіль-3", третя особа: Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ" про скасування рішення Відділу прикордонної служби "Бориспіль-3" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 13 грудня 2016 року та про визнання протиправним та скасування доручення РНОБУ про заборону в'їзду в Україну до 17.10.2017 року,

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він легально прибув на територію України, проте Окремим контрольно-пропускним пунктом "Київ" безпідставно йому було відмовлено в перетині державного кордону України та заборонено у вїзді в Україну. Як вказує позивач, йому не було повідомлено зміст рішення уповноваженого державного органу України про заборону вїзду в Україну та підстав для його прийняття.

При цьому, позивач зауважив, що він не вчиняв будь-яких дій, які б суперечили вимогам Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та не притягувався до відповідальності, а відтак вважає, що у відповідача не було підстав для прийняття рішення про відмову в перетинанні державного кордону України.

Відповідач - Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ" позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що під час здійснення прикордонного контролю щодо позивача, персонал ОКПП "Київ" виявив наявність заборони вїзду позивачу на територію України до 17.10.2017, а саме доручення РНБОУ. За наведених обставин та на виконання вимог чинного законодавства України, ОКПП "Київ" було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ №753414191.

Через канцелярію суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач та третя особа, які належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, про причини неприбуття суд не повідомили, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Судом встановлено, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 13 грудня 2016 старшим зміни прикордонних нарядів відділення інспекторів прикордонної служби Відділу прикордонної служби "Бориспіль-3" Окремого контрольно-перепускного пункту "Київ", старшим прапорщиком ОСОБА_3 було прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ №753414191 з причин того, що щодо останнього є рішення уповноваженого органу України про заборону вїзду в Україну.

При цьому, із наданих відповідачем документів вбачається, що 13 грудня 2016 року о 13 год. 28 хв. у пункті пропуску ОКПП "Київ" під час перевірки документів громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспортний документ №753414191, спрацювала база даних Державної прикордонної служби України про наявність доручення Ради національної безпеки і оборони України від 17.10.2016 №467/2016 про заборону вїзду в Україну громадянину ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1.

Згідно з наявними у базі даних 1-1 "Картотека" відомостями, 02 грудня 2016 року за дорученням Ради національної безпеки і оборони України громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, було встановлено на облік та датою зняття з обліку визначено 17.10.2017.

У ході судового розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 є рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016.

Так, пунктом 323 додатка 3 рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016, визначено обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України "Про санкції", які застосовуються до громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 Федерація, зокрема, застосування інших заборон вїзду на територію України.

Проте, не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в перетинанні державного кордону України, позивач звернувся з даними позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Підстави для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Так, відповідно до зазначеної норми Закону, в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється:

- в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні;

- якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи;

- якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі;

- якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні;

- якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну;

- якщо така особа намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

За наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Як було встановлено судом, підставою для прийняття рішення від 13.12.2016 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2 стало рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016, де пунктом 323 додатка 3 вказаного рішення визначено обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України "Про санкції", які застосовуються до громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_3 Федерація, зокрема, застосування інших заборон вїзду на територію України.

Разом з тим, судом встановлено, що у позивача - громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспортний документ №753414191, який 13 грудня 2016 року проходив перевірку документів у пункті пропуску ОКПП "Київ", інший реєстраційний номер облікової картки платника податків, а саме ІПН НОМЕР_2.

Отже, з наведеного слідує, що рішення Ради національної безпеки і оборони України від 16.09.2016 "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", затвердженого Указом Президента України від 17.10.2016 №467/2016, де пунктом 323 додатка 3 вказаного рішення визначено обмежувальні заходи (санкції) до громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, прийнято стосовно іншої особи, а не позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано відповідної оцінки всім наявним відомостям про особу, зокрема, не було встановлено ІПН НОМЕР_2 громадянина ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспортний документ №753414191, який 13 грудня 2016 року проходив перевірку документів у пункті пропуску ОКПП "Київ", що в свою чергу призвело до порушення прав позивача.

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Порушення хоча б одного із зазначених у ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріїв оцінки дії або бездіяльності субєкта владних повноважень є підставою для визнання їх протиправними.

Таким чином, враховуючи принципи добросовісності, розумності та дотримання балансу між несприятливими наслідками для прав та свобод особи і цілями, на досягнення яких спрямоване таке рішення, працівниками Відділу прикордонної служби "Бориспіль-3" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" оскаржуване рішення прийнято без урахування, та без дотримання обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призвело до порушення прав позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення від 13.12.2016 про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ №753414191, прийнято відповідачем безпідставно, у звязку з чим воно підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не довів, що оскаржуване рішення є таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування доручення РНОБУ про заборону в'їзду в Україну до 17.10.2017 року, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки як встановлено судом дане доручення стосувалось іншої особи, а отже права позивача не можуть бути ним порушені.

Статтею 97 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат не заявлялись, а відповідачами не надано суду доказів понесення ними витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись статтями 70-72, 97, 128, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Відділу прикордонної служби "Бориспіль-3" Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" від 13 грудня 2016 року про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_1 Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспортний документ № 753414191.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Василенко Г.Ю.