Справа № 824/766/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/766/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Левицький В.К.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

24 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Загороднюка А.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання незаконною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

22 вересня 2016 року позивач, фізична особа підприємець ОСОБА_3, звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до управління Держпраці у Чернівецькій області, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову №24-11-39/224/117 від 23.08.2016 року за підписом начальника Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцака Івана Григоровича про накладення штрафу у розмірі 87000,00 грн.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 09.08.1996 року, основними видами діяльності якого за КВЕД є: лісозаготівля; лісопильне та стругальне виробництво (основний); підготовчі роботи на будівельному майданчику; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; вантажний автомобільний транспорт; будівництво доріг і автострад.

На виконання ухвали слідчого судді - судді Путильського районного суду Чернівецької області Маковійчук Л. Р. від 02.08.2016 р. про надання тимчасового доступу до території лісопильного цеху приватного підприємця ОСОБА_3 в кримінальному провадженні за реєстраційним номером 0000149 від 23.07.2016 р. та постанови слідчого Путильського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області від 01.08.2016 р. про залучення спеціаліста, управлінням Держпраці у Чернівецькій області видано наказ №190-пп від 04.08.2016 року про проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_3

Відповідно до направлення від 04.08.2016 року № 007/023/005 управлінням Держпраці у Чернівецькій області передбачено проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки, дотримання законодавства про працю ФОП ОСОБА_3

За результатами перевірки складено акт № 24-11-39/225 від 05.08.2016 р., в якому зафіксовані порушення позивачем норм трудового законодавства:

- п. 1 та 4 ст. 29 КЗпП України, а саме: до початку роботи двох працівників, які виконували трудові функції на лісопильному верстаті , не проінформовано під розписку про наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, не проінструктовано з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони;

- п. п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, а саме: 04.08.2016 р. на пилорамі виконували трудові функції на лісопильно-стрючковому верстаті ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з якими не оформлено трудові відносини. 05.08.2016 р. власником пилорами надано два договори цивільно-правового характеру, № 1 та №2 від 01.08.2016 р. укладені з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на виконання робіт на пилорамі з 01.08.2016 р. до 01.08.2017 р. У відповідності до укладених договорів Замовник, фізична особа-підприємець ОСОБА_3, забезпечує умови для виконання робіт, виконавці робіт ОСОБА_5 та ОСОБА_6 беруть на себе зобов'язання виконувати роботи з розпилювання лісодеревини, які є трудовими роботами з підвищеною небезпекою. За умовами договорів не встановлено об'єми виконуваних робіт. Тому укладені договори з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за якими працівники зобов'язуються виконувати визначену трудову функцію - розпилювання лісодеревини із забезпеченням фізичною особою - підприємцем умов для виконання робіт із строком на довготривалий період, містить ознаки трудового договору.

З метою усунення виявлених порушень, 05.08.2016 р. головним державним інспектором Управління Держпраці у Чернівецькій області Митрофан П.Т. видано припис № 24-11-39/183, яким приписано позивачу: укласти трудові договори з найманими працівниками, які виконують трудові функції на пилорамі, строком до 20.08.2016 р. (а.с.39).

З матеріалів справи встановлено, що припис одержано позивачем наручно 05.08.2016 року, про що свідчить його підпис в приписі. На виконання вимог припису, 09.09.2016 року позивач надав головному державному інспектору Управління Держпраці у Чернівецькій області Митрофан П.Т. письмову інформацію щодо оформлення приватними підприємцями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 09.09.2016 року, з якими укладено договори на виконання робіт з розпилювання деревина (а.с. 33).

11.08.2016 року управлінням Держпраці у Чернівецькій області направлено позивачу повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України , який відбудеться 23.08.2016 року об 11 год. 00 хв..

Вказане повідомлення отримано позивачем 18.08.2016 року, що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення.

23.08.2016 року на підставі вищевказаного акту начальником Управління Держпраці у Чернівецькій області Луцаком І. Г. згідно абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України винесено постанову № 24-11-39/224/117 про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_3 у розмірі 87000,00 грн. (а.с. 31).

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка проводилася управлінням Держпраці у Чернівецькій області правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Також, відповідачем доведено достовірність визначених в акті перевірки порушень норм трудового законодавства, у зв'язку з чим, постанова про накладення штрафу у розмірі 87000,00 від 23.08.2016 року винесена відповідачем правомірно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) врегульовані положеннями Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до вимог статті 259 КЗпП України нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю здійснюють спеціально уповноважені на те органи та інспекції, які не залежать у своїй діяльності від власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - пятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (пункт 4 Порядку № 509).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 509 за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається у Держпраці або її територіальному органі, другий - надсилається протягом трьох днів суб'єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка.

Судом встановлено, що на підставі виявлених порушень, зафіксованих в акті перевірки № 24-11-39/225 від 05.08.2016 р., відповідачем 11.08.2016 р. направлено позивачу повідомлення про розгляд справи за ст. 265 КЗпП України за результатами проведення перевірки дотримання законодавства про працю та зайнятість населення, яким повідомлено, що позивачу або його представнику необхідно з'явитися за адресою: м. Чернівці, вул. Поповича, буд. 2, каб. 35 на 11 год. 00 хв. 23.08.2016 р. (а.с. 107).

Вказане повідомлення отримано позивачем 18.08.2016 р., що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.107 на звороті).

З матеріалів справи вбачається, що позивач був присутній при розгляді справи про накладення штрафу за ст. 265 КЗпП України за результатами проведення перевірки дотримання законодавства про працю та зайнятість населення, що підтверджується відміткою про отримання постанови про накладення штрафу №24-11-39/224/117 позивачем наручно 23.08.2016 року.

Щодо порушень законодавства про працю ФОП ОСОБА_3 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно акту перевірки №21-11-39/225 від 04.08.2016 року головним державним інспектором Митрофан П.Т. встановлено, що по місцю здійснення підприємницької ФОП ОСОБА_3 на пилорамі, що знаходиться в смт. Путила виявлено двоє працівників, які виконували свої трудові функції на стрічковому лісопильному верстаті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 без оформлення трудових правовідносин.

05.08.2016 року позивачем надано два договори цивільно-правового характеру про виконання робіт з 01.08.2016 р., які укладені з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У відповідності до розділу 1 укладених договорів Замовник - ФОП ОСОБА_3 доручає, а Виконачець бере на себе зобов'язання виконувати роботи, передбачені п. 3.2.1 Договору, розпилювання деревини, а замовник щобов3.2.1 Договору, розпилювання деревини, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти й оплатити виконану роботу. (а.с. 10-13)

Згідно розділу 2 п. 2 договорів про виконання робіт укладених між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та ОСОБА_6 01.08.2016 року встановлено, що вартість роботи Виконавця становить 50 грн. за один м3 з урахуванням обкладення податком з доходів фізичних осіб, утримання страхових внесків на загальнообов'язкове держане пенсійне страхування та інших обов'язкових зборів (платежів) передбачених чинним законодавством.

Відповідно до п. 2.2 вказана винагорода підлягає оплаті в грошовій формі.

Згідно розділу 4 договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.08.2017 року.

Під час судового засідання представник апелянта зазначив, що вказані договори носять цивільно-правовий характер, у зв'язку з чим постанова про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю № 24-11-39/224/117 від 23.08.2016 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів суд критично ставиться до зазначених доводів представника апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України встановлено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями ч. 3 ст. 24 КЗпП України встановлено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно частин 1, 2 статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим або цивільно - правовим договором. Основною відмінністю договорів цивільно - правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються Цивільним кодексом України (ст. 208 - письмова форма, ст. 626 - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків), а трудові - Кодексом законів про працю України (ст. 21 - 24). Правова основа цивільно - правових договорів полягає у тому, що трудові відносини між сторонами за наслідком укладання договору не виникають. Сторонами таких договорів є замовник і виконавець, а не працівник і роботодавець. Отже, за цивільно - правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом на роботу. Також, виплати за цивільно-правовим договором обкладаються тими самими податками і зборами, що і зарплатні.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці визначає Закон України "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР).

За змістом ст. 1 Закону № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Частиною 2 статті 30 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

При з'ясуванні судом обставин щодо оплати праці (в натуральному вигляді чи грошовому), а також сплати обов'язкових податків та зборів, інформації в податкових органах, представником позивача не повідомлено суд про наявність таких доказів, розрахункових документів чи інших відомостей.

Також, згідно розділу 3 договорів про виконання робіт, укладених між ФОП ОСОБА_3 а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визначені обов'язки та права сторін.

Відповідно до п.3.1.1 та п. 3.1.2 Замовник зобов'язаний забезпечити умови для виконання робіт, передбачених п. 3.2.1 цього Договору та своєчасно прийняти і оплатити Виконавцю роботу, в порядку, розмірах і строки, передбачених в розділі 2 цього Договору.

Відповідно до п. 3.2.1 та п. 3.2.2 Виконавець зобов'язаний виконувати роботи з розпилювання лісодеревини та власними засобами виконувати таку роботу у розумні строки відповідно до вимог ст. 846 ЦК України, виходячи із суті зобов'язань та характеру робіт.

Про те, згідно акту приймання-передачі майна за договором №1 від 01.08.2016 року , складеного на виконання п. 3.1.1 Договору ФОП ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 приміщення -1 шт., стрічкопильний верстат 38 модель ПЛ-750 М - 1шт., заточний станок - 1 шт., стрічкові пили - 3 шт. Вказаний акт суперечить п. 3.2.2 Договору, згідно якого Виконавець власними засобами зобов'язаний виконувати роботи з розпилювання лісодеревини, крім того, позивачем не надано до суду акти виконання робіт з розпилювання лісодеревини. Тобто відсутні будь-які докази в підтвердження дії та виконання такого договору.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_3 допустив до роботи без оформлення трудових правовідносин, оформлених наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що також підтверджується їх поясненнями, які містяться в матеріалах справи, згідно яких останні працювали на лісопильно-стрічковому верстаті за домовленістю з оплатою за виконану роботу дровами з 04.08.2016 року.

Крім того, колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта, що ОСОБА_9 має основне місце роботи, де зберігається його трудова книжка, посилаючись на ч. 2 ст. 24 КЗпП, якою встановлено що при укладанні трудового договору працівник зобов'язаний подавати трудову книжку, а тому цивільно-правовий договір не носить ознак трудового.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 21 КЗпП працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Також, п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, встановлено, що на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. Запис відомостей про роботу за сумісництвом здійснюється за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до ст. 23 КЗпП трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частиною 2 статті 23 КЗпП визначено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизна чений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчи ми актами.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що трудовим законодавством передбачено здійснення роботи за сумісництвом без звільнення від своєї основної роботи та збереженням трудової книжки місцем основної роботи, у зв'язку з чим, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості про наявність основного місця роботи ОСОБА_6, з яким укладено договір про виконання робіт №2.

Крім того, колегія суддів зазначає, що постановою, Путильського районного суду Чернівецької області від 15.09.2016 р. у справі № 721/729/16-п, залишеною без змін постановою апеляційного суду Чернівецької області від 28.10.2016 р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 41 ч.1 КУпАП. На підставі ст. 22 КУпАП ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с. 32, 71).

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Судовими рішеннями у справі №721/683/16-к встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_6 01.08.2016 р. укладено цивільно-правові договори на виконання робіт №1 та №2 на розпилювання деревини з оплатою 50 грн. 1 м3, строком на один рік до 01.08.2017 р. В цих договорах не встановлено об'єму роботи, яку необхідно виконати. Крім цього, з виду роботи на виконання якої укладено договори видно, вона потребує дотримання техніки безпеки праці. Вказане свідчить про те, що дані цивільно - правові договори містять ознаки трудового договору і укладені для того, щоб замаскувати дійсні відносини між сторонами, внаслідок чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не отримують прав, гарантій, передбачених законодавством про працю.

Отже, з урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що постанова про накладення штрафу № 24-11-39/224/117 у розмірі 87000,00 грн. прийнята управлінням Держпраці у Чернівецькій області правомірно та на підставі вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 26 травня 2017 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Загороднюк А.Г.