Справа № 766/16022/16-а
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 р.м. ОдесаСправа № 766/16022/16-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Гаврилов Д.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Федусика А.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військового комісара Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила скасувати постанову Військового комісара Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату полковника ОСОБА_2 від 23.11.2016 року №2/432-6 про накладення адміністративного стягнення в розмірі 1 700 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки військового комісара про порушення позивачем вимог законодавства щодо оповіщення осіб-призовників не відповідають дійсності. Позивач, виконуючи обов`язок, покладений на нього відповідним розпорядженням відповідача, вжив всіх заходів для оповіщення призовника, що свідчить про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а отже постанова є необґрунтованою, безпідставною, такою, що не відповідає вимогам Закону, у зв`язку із чим має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2017 року позовні вимоги задоволено. Суд визнав протиправною та скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення №2/432-6 від 23.11.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП. Стягнув з Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 1 500 грн.

В апеляційній скарзі Військовий комісар Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак в судове засідання вони не з`явились, поважність своєї неявки суду не повідомили, враховуючи необґрунтованість клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, не підтвердження відповідними доказами його неможливість прибути до суду, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 23.11.2016 року Військовим комісаром Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату полковником ОСОБА_2 , розглянувши матеріали справи щодо наявності в діях голови ОСББ «Кольцова 41» ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, винесено постанову №2/432-6, якою накладено на гр. ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. (а.с. 5).

Підставою для прийняття вказаної постанови та накладення адміністративного стягнення стало не виконання позивачем Розпорядження Військового комісара від 21.10.2016 року №21.10.2016 року про оповіщення призовника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про виклик до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату 28.10.2016 року о 09:00 годині.

Не погоджуючись із висновками відповідача про порушення вимог чинного законодавства, посилаючись на необґрунтованість і безпідставність накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про скасування постанови військового комісара.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не виконано обов`язок щодо доведення обґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності, вбачаються всі підстави для скасування оскаржуваної постанови та стягнення з відповідача судових витрат на користь позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, проте вважає, що висновки суду першої інстанції у постанові не у повній мірі відповідають правилам адміністративного процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів, відповідні органи місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, у тому числі навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і форм власності зобов`язані на вимогу військових комісаріатів сповіщати призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військових комісаріатів, забезпечувати своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомляти районні (міські) військові комісаріати про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників і військовозобов`язаних.

Згідно із ч. 9 вказаної статті Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII житлово-експлуатаційні організації, інші організації або підприємства та установи, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власники будинків повинні своєчасно подавати необхідні відомості про призовників і військовозобов`язаних відповідним районним (міським) військовим комісаріатам, виконавчим комітетам сільських, селищних і міських рад, на які покладено ведення обліку призовників і військовозобов`язаних, стежити за виконанням призовниками і військовозобов`язаними правил військового обліку, а також сповіщати їх про виклик до військових комісаріатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, позивач є головою організації - ОСББ «Кольцова, 41», що здійснює експлуатацію будинку за адресою: АДРЕСА_2 , а отже в силу приписів ч.ч. 1, 9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII має обов`язок на вимогу військових комісаріатів, в тому числі, сповіщати призовників про виклик до військових комісаріатів.

Так, Розпорядженням військового комісара від 21.10.2016 року №2/3937 зобов`язано позивача оповістити призовника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про виклик до Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату 28.10.2016 року о 09:00 годині (а.с. 25).

Вказане розпорядження позивач не виконав, про що повідомив у листі від 26.10.2016 року №19/16 (а.с. 6).

Згідно вказаного повідомлення, на виконання розпорядження від 21.10.2016 року №2/3937 позивачем 25.10.2016 року, 26.10.2016 року та 27.10.2016 року здійснено вихід за адресою місця реєстрації ОСОБА_3 , однак встановити його місце проживання за даною адресою для вручення повістки не виявилось можливим.

Допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали пояснення, в яких підтвердили, що при здійсненні 25.10.2016 року, 26.10.2016 року та 27.10.2016 року виходів за вказаною адресою для вручення ОСОБА_3 повістки не виявилось можливим, оскільки останній був відсутнім за вказаною адресою.

Судом першої інстанції при вирішенні спору вірно враховано положення ст. 280 КУпАП, згідно яких орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зокрема, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обставини, повідомлені позивачем військовому комісаріату, свідчать про наявність перешкод для вручення призовнику відповідного виклику, а отже і про відсутність вини позивача у не виконанні розпорядження відповідача та обов`язку щодо оповіщення вказаної особи.

Колегія суддів вважає, що зазначені обставини в силу ст. 280 КУпАП є ґрунтовними для вирішення питання про притягнення особи до відповідальності і є такими, що свідчать про відсутність з боку позивача винних дій, що призвели до не виконання вимоги комісара та виникнення адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, оскільки для виконання свого обов`язку позивач вжив відповідних заходів для забезпечення вимоги відповідача, а фактичне не виконання цих вимог відбулось за обставин з незалежних від позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось необґрунтовано, без належної оцінки обставин, що призвели до адміністративного правопорушення, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Водночас, в порушення ст. 161 КАС України, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не надав правової оцінки позовним вимогам позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, свої висновки з цього приводу не зазначив.

Усуваючи допущені судом першої інстанції порушення норм адміністративного процесуального законодавства, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналіз наведеної норми показав, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє законність рішень, дій чи бездіяльності вказаного суб`єкта, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Отже, оскільки у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність відповідних рішень чи дій, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість вимог позивача про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та залишення цих вимог без задоволення.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції помилково не врахував правила ч. 1 ст. 94 КАС України, згідно яких якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною у справі виступав Військовий комісар Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату, тобто посадова особа Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату, а отже відшкодування позивачу понесених та документально підтверджених витрат має відбуватись за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, тобто Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату.

Разом з цим, колегія суддів враховує те, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» з 1 січня 2017 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1600 грн., а отже максимальний розмір компенсації витрат на правову допомогу не може перевищувати 640 грн.

При цьому, колегія суддів враховує, що надання правової допомоги позивачу оформлено відповідним ордером та договором, оплата цих послуг підтверджується відповідною квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с. 29-30, 32-35), а участь представника ОСОБА_6 , що надавав правову допомогу у судовому засіданні підтверджується журналом судового засідання від 01.02.2017 року (час з 09:52 години по 10:24 години), від 20.03.2017 року (час з 10:39 години по 11:14 години), тобто майже дві години, участь представника під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді матеріалами справи не підтверджується.

Отже, витрати, що підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок суб`єкта владних повноважень підлягають у розмірі, що не перевищує 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2017 року, за кожну годину участі його представника у судових засіданнях, тобто у сумі 1 280 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 94, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст.ст. 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 20 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Військового комісара Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату полковника Зіньковського О.М. від 23.11.2016 року №2/432-6 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 1 700 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 210-1 КУпАП.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 1 280 (одна тисяча двісті вісімдесят) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Херсонського об`єднаного міського військового комісаріату.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

А.Г. Федусик