Справа № 825/789/17
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 року м. Чернігів Справа № 825/789/17

Чернігівський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Соломко І.І.,

за участю секретаря Пархомчука Д.А.,

представника позивача Хропатої О.С.

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, Приватне підприємство «ЛАНА-Сервіс» про скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулося до суду з позовом про скасування постанов Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2011 № ВП 24431446, від 12.03.2011 № ВП 25040930 та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2011 № 1360/17.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що державним виконавцем під час проведення виконавчих дій в рамках спірного виконавчого провадження порушено вимоги п.3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки заставодержателя не було повідомлено про звернення стягнення на заставлене майно та не роз'яснено право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Крім того, наявність арешту на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, позбавляє позивача зареєструвати право власності на це майно, чим порушуються його права. В позовній заяві позивач вказує на те, що про наявність оскаржуваних постанов державного виконавця він дізнався 11.05.2017 при зверненні до приватного нотаріуса, а оскільки він не є учасником виконавчого провадження, то звернувшись до суду із даним позовом 17.05.2017 ним не пропущений строк звернення до адміністративного суду - 6 місяців.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник Приватного підприємства «ЛАНА-Сервіс» в задоволені позовних вимог просив відмовити з тих підстав, що права позивача не порушені.

ОСОБА_3 на судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась.

Частиною одинадцятою статті 35 КАС України передбачено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі його представника. Крім того зазначив, що згідно даних спецрозділу АСВП виконавчі провадження № 24431446 від 14.02.2011, № 25040930 від 12.03.2011 та № 1360/7 від 11.04.2011 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_3 боргу на користь ПАТ «Банк Демарк» та ПАТ КБ «Приватбанк» завершені в 2011 на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (606-14). Станом на 25.05.2017 матеріали виконавчого провадження знищені відповідно до наказу про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, що в свою чергу унеможливлює надати вичерпну інформацію (а.с.67).

Заслухавши представника позивача та представника ПП «ЛАНА-Сервіс», розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

09.11.2007 між ОСОБА_3 (позичальник) та АКІБ «УкрСиббанк» (Банк) укладено договір про надання кредиту № 0, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти (а.с.8-17).

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором укладено договір іпотеки (нерухомого майна) № 30305Z99 від 09.11.2007, за умовами якого ПП «ЛАНА-Сервіс» (Іпотекодавець) передає в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 0 від 09.11.2007 нерухоме майно, належне Іпотекодавцю на праві приватної власності: адміністративно-побутовий корпус, профілакторій з прибудовами, позначені на плані літ.літ «А-3», «А3», «А2», «А1», «А4», гараж -пункт охорони, позначені на плані літ. «Б-2», оглядові ями в кількості 2 (дві) штуки, що знаходяться за адресою: м. Чернігів, проспект Миру 235-б.

12.12.2011 відповідно до договору факторингу № 1 АКІБ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» свої вимоги за зобов'язаннями позичальника за кредитним договором.

11.05.2017 ТОВ «Кей-Колект» при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки № 30305Z99 від 09.11.2007, Центральним відділом державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції накладено арешт.

Як вбачається з Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 11.05.2017 №2017 №5903:

-за реєстровим номером обтяження 10830178 зареєстровано об'єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах 29856,88 грн., власником якого є ОСОБА_3, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 24431446 від 14.02.2011;

-за реєстровим номером обтяження 10928923 зареєстровано об'єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно в межах 51787,56 грн., власником якого є ОСОБА_3, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 25040930 від 12.03.2011;

- за реєстровим номером обтяження 11060043 зареєстровано об'єкт обтяження (арешт): невизначене майно, все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_3, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 1360/17 від 11.04.2011 (а.с.36-38).

Згідно інформації ВП-спецрозділ від 23.05.2017, наявної в матеріалах справи, вищевказані виконавчі провадження були відкриті на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.63-64).

Листом від 25.05.2017 вх. № 5690/17 Центральний відділ державної виконавчої служби м. Чернігова Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області повідомив суд, що виконавчі провадження № 24431446 та № 25040930 та 1360/7 завершені у 2011 році на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 25.05.2017 матеріали вказаних виконавчих проваджень знищені (а.с.67).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час відкриття виконавчого провадження, далі - Закон № 606-XIV) встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Таким чином, законодавством передбачено, що поняття «звернення стягнення» охоплює наявність в сукупності трьох послідовних дій: арешт (опис), вилучення та примусова реалізація.

Частиною четвертою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до частини шостої статті 54 зазначеного Закону за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, після задоволення його вимог залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, визначеному цим Законом.

У відповідності до частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України від 05.06.2003 № 898-IV «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 зазначеного Закону у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Таким чином, у іпотекодержателя виникає право на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки тільки у випадку порушення боржником основного зобов'язання.

Водночас суд вважає за необхідне зазначити, що якщо виконавчі дії вчиняються на підставі судового рішення про стягнення заборгованості та за відсутності судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вони регулюються загальними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а не нормами спеціального Закону України «Про іпотеку». Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі №6-238цс14.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувані виконавчі провадження були відкриті на виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 боргу за кредитним договором на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.63-65).

При цьому суд зазначає, що такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, як перебування майна в іпотеці статтею 26 Закону № 606-XIV не передбачено.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно зі статтями 55 та 57 Закону № 606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При цьому арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Отже, накладення арешту на майно у виконавчому провадженні не є актом звернення стягнення на майно, а є лише дією, спрямованою на забезпечення можливості звернення стягнення на майно у майбутньому.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що факт накладення арешту на предмет іпотеки не може порушувати переважне право іпотекодержателя на звернення стягнення на майно, що перебуває в іпотеці.

З огляду на зазначені норми законодавства суд дійшов висновку, що Законом України «Про виконавче провадження» право державного виконавця на відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника не обмежено перебуванням такого майна у іпотеці та не встановлено обов'язку державного виконавця при накладенні арешту на майно боржника здійснювати перевірку відсутності обтяження зазначеного майна іпотекою. Отже, державним виконавцем було правомірно винесено постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.02.2011 ВП № 24431446, від 12.03.2011 ВП № 25040930 та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2011 № 1360/17.

Іпотекодержатель не позбавлений права звернутися до суду в загальному порядку у разі невиконання кредитного договору боржником та у разі наявності доказів такого невиконання.

При цьому суд звертає увагу позивача на те, що згідно з статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 1404-VIII, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Посилання представника позивача на те, що наявність арешту на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, позбавляє позивача зареєструвати право власності на це майно, чим порушуються його права, суд вважає необґрунтованими, оскільки доказів відмови у державній реєстрації права власності на майно, яке є предметом іпотеки, саме з наведених підстав, позивачем суду не надано.

Враховуючи те, що державним виконавцем було правомірно винесені постанови про виконавче провадження від 14.02.2011 ВП № 24431446, від 12.03.2011 ВП № 25040930 та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 11.04.2011 № 1360/17, а також те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту звернення до відповідача щодо зняття арешту з майна, яке перебувало у позивача в іпотеці та на яке було накладено арешт, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанов. Аналогічна позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 у справі №826/17590/16. За таких обставин у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 69-71, 86, 160-163, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю ''Кей-Колект'' відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.І. Соломко