Справа № 817/401/17
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 травня 2017 р.Р і в н е 817/401/17

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_1 митниці ДФС
про визнання протиправним та скасування рішення
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 митниці ДФС, про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 05.01.2017 №204000009/2017/000001/1 та картки відмови в прийнятті митної декларації від 05.01.2017 №20400009/2017/00001.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що подав усі документи і виконав всі умови, визначені статтею 53 Митного кодексу України, необхідні для визначення митної вартості товару за основним методом - ціною договору (контракту) щодо імпортованого товару, відтак вважає протиправним рішення відповідача про коригування митної вартості за резервним методом, а також Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якою позивачу відмовлено у митному оформленні товару, що ввозиться. З наведених підстав просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 митниця ДФС позов не визнав, подав письмове заперечення. В обґрунтування заперечення зазначає, що в інформації, наданій декларантом під час подання митних декларацій, було відсутнє обґрунтування числового значення рівня заявленої митної вартості товарів, що імпортується, тому, відповідно до вимог Митного кодексу України, посадовою особою відповідача було направлено позивачу електронні вимоги щодо надання додаткових документів з метою підтвердження заявлених відомостей у митних декларацій, на які декларантом було надано відмову в наданні додаткових документів. Враховуючи те, що заявлені числові значення складових митної вартості не були підтверджені документально та не піддаються обчисленню, відповідач вказує, що застосування методу визначення митної вартості товару за ціною угоди було неможливим. Оскільки декларантом було надано відмову в наданні додаткових документів, у відповідності до ч.5 ст.54 Митного кодексу України, та за результатом проведеної відповідно до положень частини 4 статті 57 Митного кодексу України процедури консультації з декларантом та наявної цінової інформації щодо подібних, аналогічних товарів у офіційних джерелах, відповідачем було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості заявленого товару. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову повністю за безпідставністю вимог.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позивач та представники позивача в судове засідання, призначена на 12.05.2017, прибули. Судом поставлено на обговорення питання щодо розгляду справи у порядку письмового провадження. Позивач та представники позивача не заперечили проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин, враховуючи клопотання відповідача, заслухавши думку позивача та його представників, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, суд перейшов до розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву та письмове заперечення, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

До ОСОБА_1 митниці ДФС 04.01.2017 з метою митного оформлення легкового автомобіля марки "Nissan", модель "Qashqai+2", ідентифікаційний номер (кузова) - SJNJEAJ10U7167192, бувшого у використанні, подано митну декларацію №204050003/2017/000114 з пакетом документів до неї. Фактурна вартість товару, згідно наданого до митного оформлення рахунку від 19.12.2016 № 08317, становить 6000,00 EUR. Митну вартість заявлено на рівні 170535,62грн., що за офіційним курсом НБУ на день подання митної декларації становить 6000,00 EUR.

Як встановлено з матеріалів справи, посадовою особою ОСОБА_1 митниці ДФС при проведенні контролю правильності визначення декларантом позивача митної вартості імпортованого транспортного засобу марки "Nissan", модель "Qashqai+2", ідентифікаційний номер (кузова) - SJNJEAJ10U7167192 за митною декларацією від 04.01.2017 року №204050003/2017/000114, з урахуванням відомостей з офіційних джерел щодо цінових рівнів на подібні транспортні засоби, наявні у періодичному довіднику Schwackeliste 1/2017, сторінка 677 (вартість 15000 євро), виявлено, що декларантом позивача при митному оформленні вказаних транспортних засобів заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості товару.

Зокрема, декларантом позивача до митного оформлення імпортованих автомобілів не надано документів, що свідчили б про вартість транспортування оцінюваних транспортних засобів, відтак у ОСОБА_1 митниці ДФС виникли обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення митної вартості товарів та обґрунтовані підстави вважати, що декларантом заявлено неповні відомості щодо складових митної вартості товарів, оскільки зазначені транспортні засоби переміщується на автомобілях евакуаторах.

Враховуючи відомості щодо цінових рівнів на подібні транспортні засоби, наявні у періодичних довідниках Schwackeliste 1/2017, у відповідача виникли сумніви у правильності визначення митної вартості задекларованих до митного оформлення товарів.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобовязані подавати органу доходів і зборів (митниці) достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на обєктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу України визначено, розрахунки згідно із методом визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, робиться лише на основі обєктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

За відсутності підтвердження розрахунків числового значення заявленої митної вартості товарів, з метою підтвердження інформації, щодо числових значень складових митної вартості, яка містилася у документах, поданих разом з митною декларацією від 04.01.2017 №204050003/2017/000114, відповідачем направлено позивачу електронне повідомлення з вимогою надання додаткових документів, а саме: касових або товарних чеків, ярликів, які містять відомості щодо вартості транспортного засобу та які можливо ідентифікувати з транспортним засобом, поданим до митного оформлення; висновку експерта-автотоварознавця щодо вартості імпортованого транспортного засобу (який відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 №1074/2092), із врахуванням технічного стану транспортного засобу, терміну його експлуатації, показника одометра, комплектності та комплектації, відомості щодо яких вказані у Акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23.12.2016 №209100504/2016/00982 та технічному паспорті від 14.10.2013 №2013EN54922; документів, щодо вартості страхування та перевезення (фрахту) транспортного засобу.

Як слідує із письмових пояснень представника відповідача, декларантом позивача на вказану вимогу ОСОБА_1 митниці ДФС листом від 04.01.2017 №вих.№1 повідомлено про надання за власним бажанням додаткових документів: експертного висновку від 29.12.2016 №2016/0036; транспортних витрат від 04.01.2017 б/н.

За результатами розгляду доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що додатково наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 29.12.2016 №2016/0036, не є належним підтвердженням заявленого рівня митної вартості імпортованого автомобіля, оскільки здійснений із недотриманням положень методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 №1074/2092.

Із письмових заперечень представника відповідача слідує, що вказаний висновок експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 29.12.2016 №2016/0036 складений оцінювачем автотоварознавцем ФОП ОСОБА_3 Протокол огляду транспортного засобу, посилання на який наявні у даному експертному висновку, складено ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Водночас, заява від 28.12.2016 щодо надання дозволу на проведення фізичного огляду оцінюваного транспортного засобу марки «Nissan» модель «Qashqai», номер VIN SJNJEAJ10U7167192, у звязку з експертним дослідженням надійшла від громадянина ОСОБА_4, представника ПП «Експерт-Сервіс-Альфа», і була ним підписана. Інформація щодо надання дозволу ОСОБА_1 митницею ДФС на огляд транспортного засобу експертомавтотоварознавцем ФОП ОСОБА_3 29.12.2016 року відсутня. Крім того, як вказано представником відповідача у письмових запереченнях, у разі перебування у зоні митного контролю ФОП ОСОБА_3, посадовими особами митниці на нього був би складений протокол про порушення митних правил у звязку з порушенням режиму зони митного контролю. У справах митниці такий протокол відсутній, що також свідчить про відсутність факту перебування у зоні митного контролю ФОП ОСОБА_3

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи митного органу щодо неможливості застосування вказаного висновку від 29.12.2016 №2016/0036 для з метою належного підтвердженням заявленого рівня митної вартості імпортованого автомобіля, оскільки даний висновок здійснений із порушенням положень частини 5.1 розділу V та частини 8.5 розділу VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 №1074/2092, фактично за відсутності при проведені огляду транспортного засобу експерта-товарознавця ОСОБА_3, яким був складений та підписаний даний висновок.

Згідно з статтею 368 Митного кодексу України (далі МКУ) при переміщенні громадянами товарів через митний кордон України у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, при визначенні вартості товару, враховуються вартість страхування та перевезення до моменту перетинання ними митного кордону України.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України документами, що підтверджують митну вартість товарів, є зокрема, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Примірний перелік документів, які можуть подаватись декларантами для підтвердження витрат на транспортування, наведено у розділі ІІ Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599.

Крім того, суд дійшов висновку, що долучена у якості додаткового документа довідка про вартість транспортування імпортованого транспортного засобу не є належним доказом та не може бути використана для підтвердження витрат, понесених позивачем на транспортування товару, оскільки така довідка не містить інформації щодо реєстраційних державних номерів основного транспортного засобу та причіпулавети, їх власника, протяжності маршруту переміщення (повного маршруту руху основного транспортного засобу та причіпулавети до моменту перетину митного кордону України), відомостей про місце відправлення транспортного засобу під завантаження тощо.

Крім того, суд бере до уваги те, що згідно рахунку-фактури від 19.12.2016 № 08317 фактурна вартість автомобіля становить 6000 євро, декларантом позивача митну вартість товару визначено також у розмірі 6000 євро.

При цьому, згідно з листом від 04.01.2017 б/н щодо транспортних витрат, позивача зазначив, що такі витрати були понесенні ним в розмірі 200 євро.

Згідно з положеннями статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості товарів до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема і витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Таким чином, із вище наведеного слідує, що позивачем в супереч вказаній нормі при обрахунку митної вартості оцінюваних товарів не було включено до митної вартості вартість транспортування імпортованого автомобіля, відтак у відповідача були обґрунтовані підстави для перевірки заявленого рівня митної вартості та витребування додаткових документів.

Згідно з положеннями пункту 2 частини 6 статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено не повні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині 2-4 статті 53 Митного кодексу України.

Таким чином, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, вказані обставини слугували підставою для визначення відповідачем митної вартості імпортованих позивачем товарів за резервним методом та прийняття спірного рішення про коригування митної вартості імпортованого транспортного засобу та картки відмови в прийнятті митної декларації.

З матеріалів справи встановлено, що митну вартість імпортованого автомобіля визначено відповідачем на підставі інформації щодо ціни аналогічного транспортного засобу, наявної у офіційному довіднику Schwackeliste 1/2017, за основу взято вартість в розмірі 15000 євро.

При цьому, як зазначено представником відповідача у письмових запереченнях та досліджено судом, ціна 15000 євро, наведена у довідковій літературі для транспортного засобу з терміном експлуатації 44 місяці, фактичний термін експлуатації імпортованого транспортного засобу, станом на дату здійснення митного оформлення, становить 39 місяців (дата першої реєстрації 14.10.2013), для приведення бази оподаткування у відповідності до вищезазначених положень законодавства, відправну вартість було скориговано на термін експлуатації: 15000 + (15000 13950)/12*5 = 15437,50 євро.

Також відповідачем були враховані пошкодження, згідно з інформацією Додаткового аркуша до Акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 23.12.2016 №209100504/2016/00982, імпортований транспортний засіб має пошкодження, що впливають на вартість транспортного засобу (таблиця 4.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092), що також було враховано при визначенні митної вартості (пошкодження транспортного засобу 8%).

Разом з тим, відповідачем також було враховано і наявність додаткової комплектації автомобіля, а саме: панорамний дах (люк) електричний зсувний (223євро), що не включена до базової комплектації транспортного засобу.

Числове значення вартості даного транспортного засобу митним органом було розраховано наступним чином: 15437,50 євро 8% + 223 євро = 14425,50 євро, що складає 410010,27 грн. по курсу НБУ на день подання товару до митного оформлення.

Із матеріалів справи слідує, що декларантом позивача повторно було направлено до ОСОБА_1 митниці ДФС звернення від 11.01.2017 року №4 та звернення від 17.01.2017 року №5 щодо надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару та скасування Рішення про коригування митної вартості товарів від 05.01.2017 №204000009/2017/000001/1.

Судом встановлено, що відповідно до положень чинного законодавства України з питань державної митної справи вказані звернення не підлягають до задоволення, оскільки додатково надані відомості належним чином не підтверджують заявлений рівень митної вартості, містять невідповідності дійсним обставинам справи.

Відповідно до положень частини другої статті 52 МКУ, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобовязані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів здійснюється згідно положень статті 368 МКУ: для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів; при визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України; особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості; у разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів органи доходів і зборів визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу.

Під час проведення митного контролю і митного оформлення транспортних засобів, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості у порядку, встановленому розділом ІІІ Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до наказу ДМСУ від 13.10.2006 №885 «Про забезпечення контролю за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів» (зі змінами), контроль за правильністю визначення митної вартості транспортних засобів, вузлів та агрегатів проводиться з урахуванням принципів Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів (далі Методика), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.03 №142/5/2092 (із змінами та доповненнями), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.11.03 за №1074/8395.

Розрахунок числового значення вартісного рівня транспортних засобів здійснюється відповідно до формул, наведених у пункті 7.53.3 пункту 7.53 розділу VII Методики, та методик розрахунку вартісного рівня, наведеного у спеціалізованих офіційних виданнях, які містять інформацію про ціни на транспортні засоби, сформовані на світовому ринку (видавництва «Kelley Blue Book», «Eurotax», «Nada» тощо), з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). При цьому, для моторних транспортних засобів, враховуються відомості, що містяться у товаросупровідних документах та актах про проведення фізичного або митного огляду щодо: марки, моделі, модифікації, типу та маркування кузова, обєму та потужності двигуна, типу пального, повної маси, вантажопідйомності, фактичного терміну експлуатації, пробігу, технічного стану, комплектації, функціонального призначення. Ідентифікація кожного транспортного засобу проводиться на основі даних його виробника; визначальним при цьому є ідентифікаційний номер VIN конкретного транспортного засобу.

Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що посадовою особою ОСОБА_1 митниці ДФС у повній мірі реалізовані повноваження, регламентовані статтями 53, 54, 55 Митного кодексу України, в частині проведення контролю за правильністю визначення декларантом митної вартості, обґрунтованості підстав для витребовування додаткових документів та винесення рішення щодо коригування митної вартості імпортованого товару.

Згідно положень статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

При цьому, частиною 4 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобовязаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ст. 57-58 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються. Відповідно до частини 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або невизначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обовязковою при її обчисленні.

Відповідно до статті 57 МК України другорядними методами визначення митної вартості є наступні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Частиною 1 статті 61 Митного кодексу України встановлено, що товари не вважаються ідентичними або подібними (аналогічними) оцінюваним, якщо вони не вироблені в тій же країні, що і товари, які оцінюються.

Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості стаття 62 МК України) є неприйнятним, оскільки у митного органу на момент проведення митної оцінки імпортованого товару була відсутня інформація щодо ціни одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні та подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на митній території України у найбільш загальних кількостях покупцю, який не є повязаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів на митну територію України, або на найбільш ранню дату після ввезення товарів, які оцінюються, але до сплину 90-денного строку.

Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) (стаття 63 Митного кодексу України) є неприйнятним, оскільки у митного органу на момент проведення митної оцінки імпортованого товару була відсутня інформація щодо:

1) вартості матеріалів та витрат, понесених виробником при виробництві оцінюваних товарів, яка мала базуватися на комерційних рахунках виробника за умови, що такі рахунки сумісні із загальновизнаними принципами бухгалтерського обліку, які застосовуються в країні, де ці товари виробляються;

2) обсягу прибутку та загальних витрат, що дорівнює сумі, яка звичайно відображається при продажу товарів того ж класу або виду, що й оцінювані товари, які виготовляються виробниками у країні експорту для експорту в Україну;

3) загальних витрат при продажу в Україну з країни вивезення товарів того ж класу або виду, тобто витрат на завантаження, розвантаження та обробку оцінюваних товарів, їх транспортування до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрат на страхування цих товарів.

Суд погоджується з тим, що митним органом послідовно до застосування, відповідно до статті 64 Митного кодексу України, був прийнятий шостий (резервний) метод визначення митної вартості.

Таким чином, з врахуванням обставин справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 митницею ДФС на підставі, у межах наданих повноважень та у спосіб, встановлений Митним кодексом України, прийнято спірне рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Пунктом 12 статті 264 МК України встановлено, що у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Розділом 7 Наказу Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа» встановлено, що у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Згідно з ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами ст. 19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо неправомірності оскаржуваних рішень є необґрунтованими і не підтвердились під час розгляду даної адміністративної справи належними та допустимими доказами. Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Підстави для застосування ст.94 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.