Справа № 607/2077/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4815/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Каралюс В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадженя в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2017р. по справі № 607/2077/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Тернополі Департаменту патрульної поліції в особі інспектора роти №4 батальйону УПП у м. Тернополі ОСОБА_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

16.02.2017р. ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м.Тернополі Департаменту патрульної поліції в особі інспектора роти №4 батальйону УПП у м.Тернополі ОСОБА_2, в якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо складання постанови серії АР №581838 від 06.02.2017р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 гривень відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення; визнати постанову серії АР №581838 від 06.02.2017р. протиправною та скасувати її, а провадження у справі закрити.

В обгрунтування вимог адміністративного позову позивач покликався на те, що правопорушення вказане в оскарженій постанові він не вчиняв, оскільки проживає в зоні дії знаку «Рух механічних транспортних засобів заборонено» та за своєю професійною діяльністю регулярно змушений рухатись в зоні дії цього ж дорожнього знаку. Відтак, позивач вважав, що в силу вказаних обставин він вправі відступати від вимог даного знаку, а тому переконаний, що його неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2017р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального права ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити вимоги адміністративного позову.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 покликається фактично на доводи адміністративного позову та зазначає, що суд першої інстанції не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам справи. Відтак, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.

На підставі п.1 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи суд проводить у порядку письмового провадження, оскільки жодною із сторін не подано клопотання про бажання взяти участь у її розгляді в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та ознайомившись із доводами апеляційної скарги, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, враховуючи наступні мотиви та обставини справи.

Зі змісту оскарженої постанови серії АР № 581838 від 06.02.2017р. колегією суддів апеляційного адміністративного суду встановлено, що ОСОБА_1 06.02.2017р. о 17 год. 45 хв. в м.Тернополі по вул. Руській, 36, керуючи транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено», чим порушив вимоги п.8.4 ПДР України.

Вказаною постановою до ОСОБА_1, за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив вимоги Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення за обставин, викладених в оскаржуваній постанові. Відтак, суд першої інстанції зазначив, що підстави для скасування оскарженої постанови субєкта владних повноважень відсутні.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками, враховуючи наступні обставини та мотиви.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов'язані знати та неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 8.1 Правил дорожнього руху, регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальника.

Згідно п.8.4 «в» Правил дорожнього руху - заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Дорожній знак «Рух механічних транспортних засобів заборонено» (далі за текстом знак 3.2) забороняє рух усіх механічних транспортних засобів. Не поширюється дія вказаного дорожнього знаку на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в'їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до позначеної зони.

Згідно зі ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність згідно ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно наявних у справі матеріалів відеофіксації, судом встановлено, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg V6 TDI», не виконав вимогу дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено». При цьому, позивач даного факту не заперечує.

Разом з тим покликання позивача на те, що він вправі відступати від вимог даного знака, враховуючи те, що він проживає та здійснює трудову діяльність у зоні дії даного знака, суд вважає необгрунтованим та непереконливим. Так, дійсно згідно Правил дорожнього руху не поширюється дія вказаного дорожнього знаку 3.2 на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні. Разом тим, Правила визначено, що у таких випадках транспортні засоби повинні в'їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до позначеної зони.

Як встановлено з матеріалів справи та усних пояснень позивача та наданих ним графічних матеріалів у вигляді карти, він, вїхавши у зону дії знаку 3.2 продовжив рух по вулиці Руській до бульвару Шевченка, що у м. Тернопіль. Разом з тим, суд вважає, що позивач не вправі був продовжувати рух по вул. Руській, а повинен був покинути зону дії дорожнього знаку 3.2. на найближчому перехресті, а саме перехрестя вулиці Руської та вул. Січових Стрільців.

Поряд з цим, суд зазначає, що в момент складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивачем не було надано працівнику поліції документів, що підтверджують факт проживання чи роботи у зоні дії згаданого вище знаку. Долучений до матеріалів справи копія договору-купівлі продажу квартири, розташованою по вул. Руській №39 в м.Тернополі працівникам поліції під час складання оскарженої постанови позивач не демонстрував. При цьому, даний договір посвідчує лише право володіння даною квартирою, а не місце проживання позивача.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність притягнення позивача, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.03.2017р. по справі № 607/2077/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5