Справа № 489/4715/16-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/4715/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді : Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії АР № 041635 від 02.09.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2017 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, 05.04.2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що Правилами дорожнього руху України не регламентовано час для здійснення посадки/висадки пасажирів маршрутним транспортним засобом, її порядок, а тому висновки суду першої інстанції про те, що не можна вважати стоянкою з метою посадки пасажирів до автобусу, якщо пасажири заходять до нього протягом певного часу, а деякий період автомобіль стоїть не здійснюючи посадку, не відповідають вимогам ПДР України.

Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки доводам позивача про встановлення дорожнього знаку 3.35 «Стоянку заборонено» з грубим порушенням вимог ДСТУ 4100-2014 Безпека дорожнього руху.

У зв'язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.03.2017 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_2.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду сторони в судове засідання не прибули, а тому на підставі п.2 ч.1 ст.197 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Предметом спору є оскарження ОСОБА_2 постанови Управління патрульної поліції у м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції серії АР № 041635 від 02.09.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

Згідно вказаної постанови 02 вересня 2016 року в 11 год. 20 хв. в м. Миколаїв, вул. Погранична, 246, водій т/з VOLKSWAGEN LT 35, державний номерний знак НОМЕР_1, гр. ОСОБА_3 здійснив стоянку більш ніж 5 хвилин в зоні дії знаку 3.35 Додатку 1 «Стоянка заборонена», при цьому не здійснював висадку та посадку пасажирів.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_2 не заперечував факт стоянки автомобіля в зоні дії знаку 3.35 «Стоянка заборонена», однак посилався на те, що припинення руху транспортного засобу було пов'язане з необхідністю здійснення посадки/висадки пасажирів з метою забезпечення перевезення пасажирів на міжобласному маршруті «Миколаїв-Одеса». Позивач зазначав, що це була зупинка в розумінні п.1.10 Правил дорожнього руху України, а не стоянка транспортного засобу, що зафіксовано спірною постановою у справі про адміністративне правопорушення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, визнав такі доводи позивача необґрунтованими, зазначивши, що зупинка має місце тоді, коли транспортний засіб припиняє рух і пасажири готові до посадки, тоді як в даному випадку т/з VOLKSWAGEN LT 35 стояв не здійснюючи, при цьому, протягом тривалого часу посадку/висадку пасажирів, що є стоянкою в розумінні ПДР.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією. (п. 8.1, п. 8.2 ПДР)

Відповідно до п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка. Також, стоянка заборонена в межах дії знаку 3.35.

При цьому, відповідно до п.1.10 ПДР України стоянка - припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов'язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу; зупинка - це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами відеофіксації позивач здійснив стоянку на посадковому майданчику громадського транспорту в зоні дії знаку 3.35 «Стоянку заборонено».

При цьому, колегія суддів не бере до уваги, що це була зупинка транспортного засобу з метою посадки/висадки пасажирів, оскільки з матеріалів відеофіксації вбачається, що транспортний засіб в зоні дії знаку 3.35 стояв більше 5 хвилин, тоді як на протязі всього часу припинення руху транспортного засобу пасажири періодично підходили та здійснювали посадку, що, на думку колегії суддів, не може вважатися зупинкою в розумінні п.1.10 ПДР.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доведеність факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Щодо посилань апелянта на те, що дорожній знак 3.35. «Стоянку заборонено» встановлено з порушенням вимог ДСТУ 4100-2014 Безпека дорожнього руху, то апеляційний суд не бере їх до уваги, оскільки вказана обставина не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення вимог вказаного дорожнього знаку.

Колегія суддів, також, враховує, що дорожній знак 3.35. «Стоянку заборонено» в м. Миколаїв, вул. Погранична, 246 (по непарній стороні вул. Погранична (вул. Чигрина) ріг пр. Богоявленський (пр. Чигрина) перед зупинкою громадського транспорту «Автовокзал» в Інгульському районі м. Миколаєва) встановлено на виконання рішення виконкому Миколаївської міської ради від 12.08.2016р., прийнятого на підставі вимоги (припису) від 10 серпня 2016 року №618, винесеного начальником сектору безпеки дорожнього руху УПП в м. Миколаєві, старшим лейтенантом поліції Котєньовим Д.С. на директора Департаменту ЖКГ Миколаївської міської ради - начальника Управління житлового господарства ОСОБА_5

Позивач, як особа, яка здійснює на постійній основі перевезення пасажирів на міжобласному маршруті «Миколаїв-Одеса», був обізнаний про наявність у вказаному місці відповідного дорожнього знаку, що ним не заперечується, і, відповідно, зобов'язаний виконувати його вимоги.

Також, необґрунтованими являються доводи апелянта про порушення працівником поліції його прав, передбачених ст.268 КУпАП, оскільки позивач був присутній на місці вчинення правопорушення та розгляд справи інспектором здійснювався на місці вчинення правопорушення за участю ОСОБА_2

Щодо посилань апелянта на позбавлення інспектором відповідача його права скористатися правовою допомогою, то в матеріалах справи відсутні докази, що позивачем заявлялося відповідне клопотання і посадовою особою відповідача було відмовлено у його задоволенні.

Згідно частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Основний зміст принципу змагальності у адміністративному судочинстві полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. (ч.1 ст.72 КАС України)

Більше того, вказана обставина, на думку колегії суддів, не є достатньою для скасування спірної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки всім доводам та зауваженням позивача з приводу зафіксованого порушення, надано правову оцінку судом під час розгляду справи та підтверджено наявність відповідного порушення.

З урахуванням встановлених фактів, оцінюючи надані позивачем та відповідачем докази у сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржена у даній справі постанова серії АР №041635 від 02.09.2016р. у справі про адміністративне правопорушення, прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, та відповідає іншим критеріям правомірності, встановленим частиною третьою статті 2 КАС України. Як наслідок, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 200 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв