Справа № 826/2339/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 травня 2017 року 12:50 справа №826/2339/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцепт"
доУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волощука Ігоря Григоровича
треті особи1. Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" 2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцепт" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волощука Ігоря Григоровича (далі по тексту - відповідач 1, Уповноважена особа Волощук І.Г.), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про віднесення до нікчемних правочинів (договорів), укладених між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", а саме: договору відступлення права вимоги №31-13817/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №306-10/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №389-13/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4; 2) визнати протиправними дії відповідача щодо направлення повідомлення від 23 жовтня 2015 року №3929/03 про нікчемність правочинів (договорів), укладених між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", а саме: договору відступлення права вимоги №31-13817/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №306-10/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №389-13/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4; 3) визнати протиправним та скасувати підпункт 1.5 пункту 1 наказу відповідача від 16 жовтня 2015 року №51-ос "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" та пункту 2 зазначеного наказу в частині, що стосується правочинів (договорів), укладених між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", а саме: договору відступлення права вимоги №31-13817/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Сандул О.В.; договору відступлення права вимоги №306-10/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №389-13/14-Ф, укладений 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2339/16, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" (далі по тексту - третя особа 1, ПАТ "Банк "Національні інвестиції") та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - третя особа 2, Фонд), закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 08 вересня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представники відповідача та третьої особи 1 проти позову заперечили; представник до третьої особи до суду не прибув; у зв'язку з чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглядати справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" (новий кредитор) укладено наступні договори відступлення права вимоги:

від 30 жовтня 2014 року №31-13/817/14-Ф щодо передачі ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладений між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3;

від 30 жовтня 2014 року №306-10/14-Ф щодо передачі ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладений між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3;

від 30 жовтня 2014 року №389-13/14-Ф щодо передачі ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" права вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладений між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4 (далі по тексту - договори про відступлення права вимоги)

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №613 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №172 "Про запровадження тимчасової адміністрації в Акціонерному товаристві "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням у ПАТ "Банк "Національні інвестиції" запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "Банк "Національні інвестиції", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощуку І.Г. строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

Пунктом 1.5 наказу Уповноваженої особи від 16 жовтня 2015 року №56/1-ос "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" на підставі статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визнано нікчемними правочини (договори) відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення укладеними між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт", а саме:

договору відступлення права вимоги №31-13817/14-Ф, укладеного 30 жовтня 2014 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3;

договору відступлення права вимоги №306-10/14-Ф, укладеного 30 жовтня 2014 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3;

договору відступлення права вимоги №389-13/14-Ф, укладеного 30 жовтня 2014 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4

Пунктом 2 зазначеного наказу вирішено здійснити дії щодо:

- направлення повідомлень про нікчемність правочинів згідно з статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та витребування оригіналів Кредитного договору, Іпотечного договору, інших матеріалів кредитної справи;

- направлення приватному нотаріусу, який посвідчував правочини, повідомлення про нікчемність посвідчених ним правочинів, згідно з статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочинів (договорів);

- розпочати претензійно-позовну роботу щодо стягнення заборгованості за вищезазначеними договорами.

Під час здійснення тимчасової адміністрації Уповноважена особа Волощук І.Г. направив позивачу повідомлення про нікчемність правочинів від 23 жовтня 2015 року №3929/03, у якому зазначено, що наказом Уповноваженої особи від 16 жовтня 2015 року №56/1-ОС "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" визнано нікчемним договори відступлення права вимоги від 30 жовтня 2014 року №31-13817/14-Ф, №306-10/14-Ф та №389-13/14-Ф, укладені між позивачем та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", та, керуючись статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", повідомив про нікчемність таких правочинів.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 01 грудня 2015 року №853 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 грудня 2015року №214 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Національні інвестиції" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Національні інвестиції", призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Національні інвестиції", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", начальнику відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волощуку І.Г. на два роки з 03 грудня 2015 року до 02 грудня 2017 року включно.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо направлення позивачу повідомлення про нікчемність правочинів від 23 жовтня 2015 року №3929/03 на підставі справного наказу від 16 жовтня 2015 року №56/1-ос "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" в частині про визнання нікчемними договорів відступлення права вимоги від 30 жовтня 2014 року №31-13817/14-Ф, №306-10/14-Ф та №389-13/14-Ф, укладених між позивачем та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", з огляду на те, що всі спірні договори, укладені між позивачем та ПАТ "Банк "Національні інвестиції", відповідають вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочинів відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України: їх зміст не суперечить Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особи, які вчиняли правочини, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочинів було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочини вчинені у формі, встановленій законом та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідач подав до суду письмове заперечення проти позову, в якому зазначив, що спірні правочини щодо відступлення права вимоги підпадають під критерії нікчемності, визначені пунктами 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з урахуванням наступного: банк не отримав реальних грошових надходжень на оплату відступлених майнових вимог, при цьому фактор набув прав вимог на активи банку - майнові права кредитора, що вказує на безоплатну відмову банку від власних майнових вимог; між банком та новим кредитором склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які мають майново-грошовий характер, а тому у цьому випадку новий кредитор виступав по відношенню до банка кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами; відповідно до умов договорів відступлення, фактор здійснює компенсації вартості отриманого права вимоги шляхом перерахування коштів в безготівковому розрахунку у день підписання договорів на рахунок в ПАТ "Банк "Національні інвестиції"; операція з перерахунку коштів за відступлення права вимоги по договору №389-13/14-Ф здійснювалась 10 серпня 2015 року з рахунку НОМЕР_2 (поточний рахунок ТОВ "Експрес-Факторинг"), відкритого у банку; станом на 10 серпня 2015 року вхідний залишок на рахунку НОМЕР_2 складав лише 82 510,24 грн., водночас у той же день зафіксовано операцію надходження коштів на рахунок ТОВ "Експрес-Факторинг" НОМЕР_2 з рахунку ОСОБА_4, право вимоги до якого відступалось згідно договору №389-13/14-Ф. Зважаючи на викладене, ТОВ "Експрес-Факторинг" було кредитором банку за відповідним договором банківського рахунку НОМЕР_2.

Треті особи 1 та 2 письмових пояснень щодо адміністративного позову до суду не надала.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За приписами частини другої статі 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду, зокрема, видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

Статтею 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначені заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку.

Так, згідно з частинами першою та другою статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Таким чином, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями щодо перевірки правочинів на предмет їх нікчемності та має право визначати, що правочини неплатоспроможного банку є нікчемними, однак, виключно за наявності відповідних підстав, визначених Законом.

Як встановлено вище, в оскаржуваних повідомленнях та наказі відповідачем не визначено конкретної підстави для нікчемності спірних правочинів, проте, у письмовому запереченні відповідач вказав, що договори про відступлення права вимоги підпадають під критерії нікчемності, визначені пунктами 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Досліджуючи наявність підстав для нікчемності спірних договорів про відступлення права вимоги відповідно до пунктів 1, 7 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд виходить з наступного.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням частини першої статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідачем не дано доказів, які б підтверджували, що за укладеними у межах спірних правовідносин договорами відступлення права вимоги ПАТ "Банк "Національні інвестиції" безоплатно здійснило відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт", щодо вчинення відповідних майнових дій, або відмовився від власних майнових вимог; відповідачем не дано доказів, які б підтверджували, що умови договорів про відступлення права вимоги передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Так, відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно положень статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Стаття 512 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За правилами,встановленими у статтях 514-517 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Первісний кредитор переводить на нового кредитора право вимоги на борг, що виник на підставі основних договорів, а новий кредитор зобов'язується сплатити первісному кредитору за прийняття боргу визначеному цим договором плату.

Відповідно до пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги №31-13/817/14-Ф від 30 жовтня 2014 року ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) передає ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" (новий кредитор) належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3 (боржник).

Згідно з пунктом 1.3 договору за ним до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в розмірі 40 597 282,00 грн., залишок отриманого боржником кредиту, згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником кредитного договору; повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 4 048 602,69 грн. станом на дату підписання цього договору.

За угодою №1 від 15 січня 2014 року про внесення змін та доповнення до договору про відступлення права вимоги №31-13/817/14-Ф від 30 жовтня 2014 року викладено пункт 2.1 договору у наступній редакції:

"2.1 "Новий кредитор" зобов'язаний:

2.1.1 Переказати "Первісному кредитору", після набрання чинності цього Договору, в строк до 14 січня 2016 2015 року відшкодування за відступлення права вимоги за "договором" в сумі:

- 44 199 425,85 грн. на рахунок НОМЕР_1 в АТ "Банк "Національні інвестиції", МФО 300498, призначення платежу: Відступлення права вимоги згідно договору №31-13/817/14-Ф від 30.10.2014р.;

2.1.2 Повідомити Боржника про зміну кредитора протягом тридцяти днів з моменту підписання цього Договору".

Відповідно до пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги №306-10/14-Ф від 30 жовтня 2014 року ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) передає ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" (новий кредитор) належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладеним між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3 (боржник).

Згідно з пунктом 1.3 договору за ним до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в розмірі 32 400 000,00 грн., залишок отриманого боржником кредиту, згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником кредитного договору; повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 181 993,29 грн. станом на дату підписання цього договору.

За угодою №1 від 15 січня 2015 року про внесення змін та доповнення до договору про відступлення права вимоги №306-10/14-Ф від 30 жовтня 2014 року викладено пункт 2.1 договору у наступній редакції:

"2.1 "Новий кредитор" зобов'язаний:

2.1.1 Переказати "Первісному кредитору", після набрання чинності цього Договору, в строк до 14 січня 2016 року відшкодування за відступлення права вимоги за "договором" в сумі:

- 32 256 173,36 грн. на рахунок НОМЕР_1 в АТ "Банк "Національні інвестиції", МФО 300498, призначення платежу: Відступлення права вимоги згідно договору №306-10/14-Ф від 30.09.2014р.;

2.1.2 Повідомити Боржника про зміну кредитора протягом тридцяти днів з моменту підписання цього Договору".

Відповідно до пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги №389-13/14-Ф від 30 жовтня 2014 року ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) передає ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" (новий кредитор) належне первісному кредитору право вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладений між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4 (боржник).

Згідно з пунктом 1.3 договору за ним до нового кредитора переходить право вимагати замість первісного кредитора від боржника належного та реального виконання наступної частини обов'язків: повернення грошового зобов'язання в розмірі 23 590 886,44 грн., залишок отриманого боржником кредиту, згідно договору, укладеного між первісним кредитором та боржником кредитного договору; повернення нарахованих відсотків на суму кредиту у розмірі 260 614,06 грн. станом на дату підписання цього договору.

За угодою №1 від 15 січня 2015 року про внесення змін та доповнення до договору про відступлення права вимоги №389-13/14-Ф від 30 жовтня 2014 року викладено пункт 2.1 договору у наступній редакції:

"2.1 "Новий кредитор" зобов'язаний:

2.1.1 Переказати "Первісному кредитору", після набрання чинності цього Договору, в строк до 14 січня 2016 року відшкодування за відступлення права вимоги за "договором" в сумі:

- 23 612 985,50 грн. на рахунок НОМЕР_1 в АТ "Банк "Національні інвестиції", МФО 300498, призначення платежу: Відступлення права вимоги згідно договору №389-13/14-Ф від 30.10.2014р.;

2.1.2 Повідомити Боржника про зміну кредитора протягом тридцяти днів з моменту підписання цього Договору".

На думку відповідача, ПАТ "Банк "Національні інвестиції" безоплатно відмовився від власних майнових вимог, оскільки грошових коштів за відступлення права вимоги по вказаним вище договорам банк не отримав.

Відповідно до положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Як свідчить зміст договорів про відступлення права вимоги, вони є відплатними, оскільки встановлюють обов'язок нового кредитора переказати первісному кредитору певні грошові суми в рахунок відшкодування за відступлення права вимоги, що спростовує твердження відповідача про безоплатну відмову банку від свої майнових вимог.

Суд не приймає до уваги доводи Уповноваженої особи про те, що не отримання банком грошових коштів за відступлені права вимоги є ознакою нікчемності спірних правочинів, виходячи з наспаного.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до норм статей 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Таким чином, суд звертає увагу, що не надходження на рахунок ПАТ "Банк "Національні інвестиції" від позивача, як нового кредитора, грошових коштів в якості відшкодування за відступлені права вимоги є невиконанням зобов'язання, що тягне зовсім інші правові наслідки, ніж нікчемність правочину.

За таких підстав висновки відповідача про нікчемність спірних договорів про відступлення права вимоги на підставі пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нормативно та документально не підтверджуються.

В частині доводів про нікчемність спірних правочинів у зв'язку із тим, що банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, суд керується наступним.

Як свідчить зміст письмового заперечення проти позову, Уповноважена особа вважає, що між банком та новим кредитором склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які мають майново-грошовий характер, а тому у цьому випадку новий кредитор виступав по відношенню до банка кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами, посилаючись на те, що ТОВ "Експрес-Факторинг" було кредитором банку за відповідним договором банківського рахунку НОМЕР_2.

Разом з тим, суд зауважує, що відносини банку з ТОВ "Експрес-Факторинг" не є предметом спору та не були предметом дослідження на предмет нікчемності Уповноваженою особою; ТОВ "Експрес-Факторинг" не є стороною договорів відступлення права вимоги, та, відповідно, є особою, для якої спірні правочини створюють будь-які права чи обов'язки.

При цьому відповідач не надав суду доказів, які вказували, що умови укладених договорів відступлення права вимоги передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання переваг позивачу чи іншим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; крім того, у справі відсутні докази того, ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" є кредитором ПАТ "Банк "Національні інвестиції".

Інших доводів про нікчемність договорів про відступлення права вимоги відповідачем не наведено.

Суд відхиляє посилання відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 03 серпня 2016 року у справі №910/933/16 за позовом ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до позивача та ТОВ "Експрес-Факторинг" про застосування наслідків нікчемних договорів та визнання недійсними договорів, як на преюдицію.

Так, Вищий господарський суд України, у постанові від 03 серпня 2016 року у справі №910/933/16, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав: "…Відтак, приймаючи рішення, місцевий господарський суд не надав належної оцінки доводам позивача, що банк відмовився від власних майнових вимог до позичальника на користь третьої особи - фактора, передавши право вимоги та позбавивши себе цього права, безоплатно, оскільки кошти за відступлене право вимоги банком не отримано…

…Разом з тим, позивач в касаційній скарзі стверджував, що між відповідачем №2 та банком склалися зобов'язальні правовідносини на підставі договору банківського рахунку, які мають майново-грошовий характер, а, отже, платник виступає по відношенню до банку кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Відтак, фактору передані майнові права банку, через що окремими кредиторами банку отримано переваги, не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Крім того, за невеликий проміжок часу до віднесення банку до категорії неплатоспроможних було штучно створено передумови для перерахування коштів з рахунку фактора.

Проте, зазначені твердження позивача не перевірені та залишені поза увагою господарських судів…"

Утім, Вищий господарський суд України не встановлював наявність досліджував наявність чи відсутність підстав для нікчемності спірних договорів про відступлення права вимоги.

В контексті наведеного суд також враховує позицію Вищого адміністративного суду України, доведену в інформаційному листі від 14 листопада 2012 року №2379/12/13-12, про те, що передбачене частиною першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні.

Вищий адміністративний суд України наголосив, що адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав, з якими Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" пов'язує нікчемність правочинів неплатоспроможного банку, тому наказ Уповноваженої особи від 16 жовтня 2015 року №56/1-ос "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" в частині визнання нікчемними правочинів (договорів) відступлення права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення укладеними між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт", а саме: договору відступлення права вимоги №31-13817/14-Ф, укладеного 30 жовтня 2014 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №306-10/14-Ф, укладеного 30 жовтня 2014 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №389-13/14-Ф, укладеного 30 жовтня 2014 року між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та позивачем щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 11 грудня 2013 року №389-13, укладеного між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4, є протиправним та підлягає скасуванню, а позові вимоги у цій частині - задоволенню.

Разом з цим, у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення відповідача про віднесення до нікчемних спірних правочинів (договорів), та визнання протиправними дій відповідача щодо направлення повідомлення №3929/03 від 23 жовтня 2015 року про нікчемність правочинів (договорів), укладених між позивачем та третьою особою 1, належить відмовити, оскільки вимоги про скасування рішення фактично дублюють вимоги про скасування наказу Уповноваженої особи від 16 жовтня 2015 року №56/1-ос "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)", а дії відповідача щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів є лише формою повідомлення про оскаржуване рішення та не мають окремої юридичної значимості.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для визнання нікчемними спірних правочинів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому, виходячи із формулювання позовних вимог, адміністративний позов ТОВ "Фінансова компанія "Акцепт" підлягає частковому задоволенню.

В частині клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд зазначає про наступне.

Суду відома позиція Верховного суду України, викладена у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №826/2043/15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, згідно з якою на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, а спір, що виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Поряд із цим, зазначена правова норма одночасно передбачає, що суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №826/2043/15, від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 суд встановив, що вони не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки перше рішення стосується обставин щодо включення грошових вимог органу Пенсійного фонду України до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а друге рішення прийняте з приводу включення фізичної особи - вкладника банку, до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У будь-якому випадку суд вважає за можливе відступити від правової позиції, викладеної у цих постановах.

Висновок Верховного Суду України зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на правовідносини, які врегульовані нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому спори, які виникають на стадії ліквідації банку, належить розглядати в порядку господарського судочинства.

Проте, на думку суду, застосування норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у контексті спірних правовідносин є помилковим, виходячи з такого.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; неплатоспроможність - це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Пункт 2 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що справи про банкрутство підвідомчі господарським судам.

З наведеного слідує, що Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Разом з цим, частиною третьою статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу, на те, що спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним Законом, що визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Частина восьма статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

У свою чергу норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачають особливу процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, відмінну від порядку ліквідації банкрута, яка здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме: виведення неплатоспроможного банку з ринку здійснюється на підставі відповідної постанови Правління Національного банку України за правилами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що не передбачає порушення справи про банкрутство в господарському суді.

Суд також зауважує, що за суб'єктним складом відповідачів та характером виконуваних ними функцій дана справа є публічно-правовим спором.

Так, згідно з частиною першою статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до визначення пункту 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, спір набуває ознак публічно-правового за наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, які виконують владні управлінські функції.

За визначенням статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Частина перша статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" на виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює зокрема такі функції: здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Відповідно до положень частин першої-третьої статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що Фонд та уповноважена особа Фонду виконують управлінські владні функції, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у тому числі по виконанню дій із забезпечення виведення банку з ринку та організації виплат відшкодувань за вкладами.

Зазначене кореспондується із позицією, викладеною у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", а саме у пункті 25 зазначеної постанови Пленум Вищого адміністративного суду України вказав наступне: "Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України".

Крім того, з урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що спірні правовідносини виникли між позивачем та уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як наслідок запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банку, а не у межах процедури банкрутства, та без участі банку, як боржника

Отже, суд приходить до висновку, що даний спір з приводу виконання відповідачем функцій з передвіки правочинів неплатоспроможного банку є публічно-правовим та має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а клопотання відповідача про закриття провадження у справі є безпідставним.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцепт" задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Волощука Ігоря Григоровича від 16 жовтня 2015 року №51-ос "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів)" в частині визнання нікчемними правочинів (договорів), укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцепт" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції", а саме: договору відступлення права вимоги №31-13817/14-Ф, укладеного 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцепт" щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 05 лютого 2013 року №31-13/817, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №306-10/14-Ф, укладеним 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 29 липня 2010 року №306-10, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_3; договору відступлення права вимоги №389-13/14-Ф, укладеним 30 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцепт" щодо передачі останньому права вимоги за кредитним договором від 11грудня 2013 року №389-13, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Національні інвестиції" та ОСОБА_4

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

4.Присудити з Державного бюджету України на користь Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Акцепт" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко