Справа № 697/37/17
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 697/37/17 Головуючий у 1-й інстанції: Хорошун О.В., Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін матеріали апеляційної скарги Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа: Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Вакуленко Світлана Миколаївна про визнання дій неправомірними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Канівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - Позивач, Канівське об'єднане УПФУ) звернулось до суду із адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (далі - Відповідач, Відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області) у якому просило:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. по винесенню постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №53160226 від 15.12.2016;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №53160226 від 15.12.2016.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони у судове засідання не з'явились.

Відповідно до ч.1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Канівського міськрайонного суду від 15.03.2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 року адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено та зобов'язано Канівське об'єднане УПФУ Черкаської області відновити з 01.06.2015 виплату пенсії за віком, яка була раніше призначена відповідно до Закону України «Про державну службу».

12.12.2016 ОСОБА_3 звернулась із заявою до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та просила прийняти на примусове виконання виконавчий лист від 15.03.2016 №697/504/16-а, виданий Канівським міськрайонний судом Черкаської області 12.12.2016 року ( а.с.56).

15.12.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. (далі по тексту - державний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53160226 щодо примусового виконання виконавчого листа № 697/504/16-а, виданого Канівським міськрайонний судом Черкаської області 12.12.2016 року (далі по тексту - оскаржувана постанова) (а.с.4,57).

Вважаючи неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 697/504/16-а від 12.12.2016 правомірні, державний виконавець діяв в спосіб і в межах своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.12.2016 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовими положеннями п.1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вже вище зазначалось, відповідна заява ОСОБА_3 12.12.2016 надійшла до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області ( а.с.56).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (ч. 5 ст. 26 Закону № 1404).

Згідно із ч. 6 ст. 26 Закону № 1404 за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Тобто, законодавцем чітко визначено дії державного виконавця з дня надходження до нього виконавчого документа, що є безумовною підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, за відсутністю при цьому у державного виконавця альтернативної поведінки.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (ч.1 ст. 27 Закону № 1404).

Відповідно до ч.3 ст. 27 Закону № 1404 за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

На виконання вимог чинного законодавства, державним виконавцем було зазначено в оскаржуваній постанові про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 6400,00 грн. відповідно до ст. 27 Закону № 1404.

На виконання вимог ухвал суду апеляційної інстанції від 06.03.2017, 29.03.2017 та 26.04.2017 сторони надали докази по справі, з яких вбачається наступне.

Як досліджено судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи, позивачем було в добровільному порядку виконано рішення судів щодо відновлення з 01.06.2015 виплати пенсії за віком ОСОБА_3, яка була раніше призначена останній відповідно до Закону України «Про державну службу».

Так, Канівським об'єднаним УПФУ було виплачено ОСОБА_3 в березні 2016 - 2999,14 грн.( за 3 місяці 2016 року) та в травні 2016 - 17994,84 грн. (за 6 місяців 2016 року), тобто до кінця 2016 року включно (а.с.80-81).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем виконано в добровільному порядку постанову Канівського міськрайонного суду від 15.03.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 року, ще в травні 2016 року.

Крім того, починаючи з 01.01.2016 у пенсійного органу підстав для нарахування та виплати ОСОБА_3 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в подальшому не було, оскільки у законодавстві відбулися певні зміни.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 08.07.2014 у справі №21-222а14.

Згідно ч. 1 статті 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №53160226, державним виконавцем виконавчий лист № 697/504/16-а від 12.12.2016 повернуто ОСОБА_3 на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404 (а.с.49).

Крім того, виконавчий збір в розмірі 6400,00 грн. в окреме виконавче провадження державним виконавцем не виділявся, його стягнення з відповідача не відбулося.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить, що в даному випадку права та законні інтереси позивача не порушені, а державний виконавець діяв у спосіб і в межах своїх повноважень, передбачених Конституцією України і Законом України «Про виконавче провадження», а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Канівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області - залишити без задоволення, а постанову Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 30 січня 2017 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.