Справа № 127/25996/16-а
Суддя: Волошин С. В.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/114/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2017 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря Тонкопій Ю.І.,

позивача ОСОБА_1, та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці адмінстративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії. Свій позов мотивувала тим, що вона визнана інвалідом ІІІ групи загального захворювання. 26.05.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності відповідно до ст. ст. 30, 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням того, що вона мала сина, який набув статус інвалідності до 6-річного віку, та період догляду за ним зараховується до її страхового стажу. Відповідач відмовив в призначенні пенсії, мотивуючи недостатністю страхового стажу, оскільки позивачкою не надано документів, що засвідчують перебування сина на інвалідності. Позивач вважає таке рішення протиправним, зважаючи на надання нею документів, що підтверджують цю обставину, а тому і звернулася до суду з цим позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати дії відповідача щодо відмови в призначені їй пенії по інвалідності протиправними та зобов'язати зарахувати до страховго стажу період догляду за сином-інвалідом з 17.01.1998 року по 05.09.2002 року та призначити пенсію по інвалідності з 18.04.2016 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2016 року відкрите скорочене провадження по даній справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2017 року, відповідно до ч.4 ст.183-2 КАС України, справа призначена до розгляду за загальними правилами адміністративного судочинства України.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві. При цьому додатково відмічали, що виписка з її особового рахунку з 2000 року містить дані про отримання нею допомоги на дитину-інваліда (інший період не зберігся), що додатково підтверджує інвалідність сина, вона здійснювала догляд за ним, що підтверджується також показаннями свідків.

Представник відповідача ОСОБА_11.в судовому засіданні 22.03.2017 року заперечувала щодо задоволення позову, підтримавши заперечення, викладені в письмовій формі. При цьому пояснила, що з пенсійної справи померлого сина слідує, що в 2004 році до УПФУ звертався ОСОБА_4 (батько дитини) за призначенням сину соціальної пенсії по інвалідності з дитинства і така пенсія призначалася та отримувалася батьком з 23.09.2004 року по дату смерті сина. При цьому матеріали архівної справи містять оригінал медичного висновку з якого слідує, що інвалідність сину встановлена з 2002 року. Також наголошувала на тому, що батьківство дитини було встановлено в 1998 році, в той же час в копії медичного висновку від 06.09.1997 року прізище дитини вже вказано як ІНФОРМАЦІЯ_6. Додатково відмічала, що не є підтвердженим і факт догляду позивачем за дитиною, адже за призначенням пенсії звертався батько, а в 2002 році вона уклала шлюб в окрузі Барнім Німмеччина. За таких обставин просила відмовити в позові.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 повідомив, що він є батьком позивача та може підтвердити ту обставину, що позивач доглядала за його померлим на даний час онуком фактично та постійно. Його онук був інвалідом з дитинства, не міг ходити. Саме позивач доглядала за ним та обслуговувала всі його потреби. Для розвитку дитини, враховуючи хворобу позивач наймала вчителів.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 повідомив, що він є колишнім чоловіком позивача. Померлий на даний час ОСОБА_6 був його сином. З народження по 2002 рік за дитиною доглядала позивач. З 2002 року він доглядав, оскільки позивач виїздила за кордон з метою відшуковування клінік, щоб пролікувати сина та заробити кошти на лікування. На скільки він пам'ятає інвалідність сину була встановлена десь в 1997 - 1998 роках. Після встановлення групи інвалідності його спільному з позивачем сину вони отримували допомогу по інвалідності. Кошти отримувались через Ощадбанк.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 повідомила, що вона є сусідкою позивача. Їй відомо, що син позивача за життя був інвалідом з дитинства. Фактичний догляд за датиною з дитинства здійснювала мати. Їй відомо, що позивач у 2000 - х роках їздила за кордон з метою заробити кошти, щоб пролікувати сина і продовжити йому життя.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, прийшов до наступного.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого зазначеним Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності залежно від групи інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на на день звернення за пенсією: для інвалідів ІІ та ІІІ груп від 40 років до 42 років включно - 9 років стажу.

Відповідно до ст. 24 цього ж закону страховий стаж - період, протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний сраховий внесок; страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цьогоЗакону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 , час догляду за інвалідом I групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів I групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей - інвалідів). Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних. Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи. Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.

Відповідно до пункту 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Відповідно до п.2.17 цього Порядку, при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, (а.с. 5) виданого 18.10.2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_8 є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено відповідний запис №424 (а.с.5). Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 13 років ( Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.13).

ОСОБА_8 16.01.2002 року уклала шлюб з ОСОБА_9 та відповідно змінила прізвище на ОСОБА_9, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 16.01.2002 року (а. с.7)

18.04.2016 року ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААА №331045 від 18.04.2016 року.

26.05.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Управління ПФУ у м. Вінниці відмовило їй в призначені пенсії, зважаючи на недостатність страхового стажу. При цьому до стажу було зараховано 6 років 9 місяців 27 днів, період з 17.01.1998 року по 05.09.2002 року не був зарахований. Як слідує зі змісту протоколу від 17.08.2016 року підставою відмови стало не надання документів, що засвідчують перебування на інвалідності її дитини в цей час. (а.с. 16 а, 81).

Як встановлено судом, позивач звертаючись до відповідача із заявою про призначення пенсії, надала копії медичного висновку №17 на дитину-інваліда віком до 16 років від 06.09.1997 року про встановлення інвалідності ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та рішенння ЛКК КЗ "Центр первинної медично-санітарної допомги №5" від 15.06.2016 року про те, що в ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, захворювання, яке призвело до інвалідності виникло до 6-ти річного віку та він визнаний інвалідом з 1997 року.

Відповідач, вказує на неналежність даних висновків, зокрема на не засвідченість копії медичного висновку від 06.09.1997 року у встановленому порядку та на невідповідність прізвища, зазначаючи, що батьківство дитини встановлено в 1998 році, а в 1997 році дитина вже іменована прізвищем «ІНФОРМАЦІЯ_4».

Однак, надаючи оцінку доводам відповідача, суд враховує, що заклад, який видав в 1997 році медичний висновок №17 на дитину-інваліда віком до 16 років від 06.09.1997 року (Дитяча поліклініка №3 м.Вінниці") ліквідований. Оригінал вказаного висновку, як слідує зі змісту наказу Міністерства охорони здоров'я України від 15.02.1991 року №175 ( чинного на час видачі медичного висновку) направлявся до органів соціального захисту для надання соціальної допомоги, та на руки особам не видавався. Не засвідченість же копії не впливає на наявність у особи статусу інваліда. При цьому, за повідомленням міської клінічної лікарні "Центр матері та дитини" м.Вінниця від 30.06.2016 року №641, наданим на запит відповідача, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, набув статус дитини інваліда від 6 вересня 1997 року. До того ж, як встановлено судом, за даними електронної архівної бази Управління соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної поліики Вінницької міської ради (лист від 31.03.2017 року №08-00-019-13742), гр.ОСОБА_1. перебувала на обліку в управлінні та отримувала допомогу по догляду за інвалідом до 16 років за сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.06.2000 по 31.12.2000 року у розмірі 25,90 грн. та у розмірі 41,30 грн у період з 01.01.2001 року по 30.06.2002 року. За даними ж виписки з особового рахунку позивачки наявні відповідні зарахування на рахунок ОСОБА_1 ще з початку 2000 року. Крім того, за повідомленням комунального закладу "Дошкільний навчальний заклад №24 Вінницької міської ради" ОСОБА_6 з 28.09.1999 року по травень 2006 року перебував в Центрі реабілітації ДНЗ №24 та серед збережених документів наявна копія медичного висновку №17 від 06.09.1997 року.

Таким чином, сукупність вказаних доказів дають підстави суду дійти висновку проте, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, був визнаний інвалідом з 06.09.1997 року. Щодо різниці в прізвищах, то суд звертає увагу, що в медичних документах, датованих періодами до дати встановлення батьківства, записи яких містять інформацію про захворювання дитини станом на 1995-1997 роки, дитина іменована прізвищем ІНФОРМАЦІЯ_5Рішенння ж ЛКК КЗ "Центр первинної медично-санітарної допомги №5" від 15.06.2016 року, суд оцінює з урахуванням наданих доказів, а також з урахуванням його повноважень ,визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року №917 "Деякі питання встановлення лікарсько-консультатвиними комісіями інвалідності дітям".

З огляду на викладене суд приходить до висновку про доведеність факту встановлення у дитини інвалідності. При цьому суд зважає, що відповідач приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до п.4.2.Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, мав право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб подання додаткових документів, передбачених законодавством, зокрема щодо отримання позивачкою соціальної допомоги, однак цього не здійснив та прийняв рішення без урахування всіх обставин.

Щодо здійснення догляду за дитиною, як другої складаової для зарахування цього періоду до страхового стажу, то складння акту обстеження, який підтверджує здійснення позивачкою догляу за дитиною не заперечується відповідачем. До того ж вказана обставнина підтверджується свідками, допитаними в судовому засіданні. Щодо заперечення відповідача про отримання пенсії батьком дитини, то суд звертає увагу, що така пенсія отримувалася з вересня 2004 року по медичному висновку, виданому уже 16.08.2002 року. До того ж дана обставина не спростовує встановлених судом обставин щодо інвалідності дитини ОСОБА_6 з 06.09.1997 року та отримання матір»ю соціальної допомоги на дитину інваліда в цей період (до 30.06.2002 року), як особи, яка здійснювала за ним догляд. При цьому суд зауважує, що законодавство чинне в період встановлення дитині інвалідності визначало отримання особою за вибором чи пенсії чи соціальної допомоги. Разом з тим, суд враховує, що надалі дитина проживала з батьком - ОСОБА_4, який і здійснював його догляд та звертався за оформленням пенсії, що підтверджується медичним висновком №23 від 16.08.2002 року.

Щодо укладення шлюбу, то сам факт укладення шлюбу з іноземним громадяним не спростовує факт здійснення догляду позивачкою за дитиною інвалідом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії, воно є протиправним, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Зважаючи, що право позивача при призначені пенсії є порушеним, воно підлягає захисту шляхом зобов'язання відповідача зарахувати в страховий стаж період догляду за дитиною-інвалідом з 17.01.1998 року по 30.06.2002 року та призначити їй песію по інвалідності відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 18 квітня 2016 року. При цьому, визначаючи дату з якої слід призначити пенсію, суд враховує положення ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», відповідно до яких пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Враховуючи те, що позов по суті задоволено, а суд відмовляє в задоволенні позову виключно в частині періоду зарахування страхового стажу, судові витрати слід присудити на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 , Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, ст.ст. 2, 5-11, 69-72, 158-163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії по інвалідності.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниця зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період догляду за дитиною-інвалідом з 17.01.1998 року по 30.06.2002 року та призначити їй пенсію по інвалідності відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 18 квітня 2016 року.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: