Справа № 814/2382/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2382/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області (надалі відповідач, ГУ НПУ в Миколаївській області), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 10.10.2016 року №285 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції;

- поновити позивача на посаді помічника чергового Арбузинського відділення поліції Братського відділу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області;

- стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що на час строку попередження позивача про наступне звільнення зі служби в поліції та на час його звільнення у відповідача були вакантні посади, які йому не були запропоновані, інші гарантії під час звільнення не були дотримані.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.02.2017 року позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 2011 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, на час звільнення мав спеціальне звання капітан міліції.

07.11.2015 року наказом начальника ГУ НП у Миколаївській області №5 о/с «По особовому складу» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» позивач був призначений на посаду помічника чергового Арбузинського відділення поліції Братського відділу, з присвоєнням звання старший сержант поліції.

Відповідно до наказу №58 о/с від 28.03.2016 року позивача звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.5 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Миколаївським окружним адміністративним судом 03.08.2016 року по справі №814/1022/16 винесено постанову, якою скасовано наказ №58 від 28.03.2016 року та поновлено позивача на посаді помічника чергового Арбузинського відділення поліції Братського відділу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

На підставі вищевказаної постанови був виданий наказ ГУ НП в Миколаївській області №218 о/с від 05.08.2016 року, яким позивача поновлено на службі в поліції.

10.10.2016 року відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області №285 о/с позивач був звільнений з посади помічника чергового Арбузинського відділення поліції Братського відділу за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв'язку зі скороченням штатів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що звільнення позивача зі служби за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» є протиправним та безпідставним.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З заперечень на позовну заяву вбачається, що наказами Голови Національної поліції України від 28.04.2016 року №360 дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» та Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 31.05.2016 року №440 дек «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області» були скасовані всі тимчасові штати ГУ НП в Миколаївській області та скорочені всі посади, в тому числі і посаду яку обіймав до звільнення позивач і оголошені постійні штати Головного управління Національної поліції.

Але, разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в новому штатному розкладі було затверджено штат в кількості 3318 штатних одиниць, з яких поліцейські 2918 одиниць, в свою чергу з яких 2219 посад середнього складу поліції.

Крім того, посаду позивача - помічника чергового, яка є рівноцінною посаді, яку займав позивач до звільнення, було збережено, що підтверджується звітом про добір на службу та рух кадрів в ГУ НП в Миколаївській області.

Також вбачається, що на час звільнення позивача не було зайнято 423 посад саме поліцейських.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в структурі Головного управління Національної поліції в Миколаївській області відбулась реорганізація, при цьому штат управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області не скоротився, посаду, яку обіймав позивач, не було скорочено.

Як вже було зазначено вище, позивача було звільнено зі служби за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Загальний порядок звільнення працівника із ініціативи роботодавця передбачений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до ст.49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Стаття 42 КЗпП України дає право адміністрації при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Таке право отримало назву "переважного права" на залишення на роботі. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Зазвичай роботодавець повинен приготувати довідку у довільній формі про результати порівняльного аналізу і навести дані, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. У процесі такого порівняльного аналізу можна враховувати такі обставини: наявність відповідної освіти, післядипломну освіту, документи про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи у роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної палати, тривалого перебування на лікарняних листках, відсутність зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, відсутність скарг, обсяги виконуваних робіт, дотримання строків доручених завдань тощо.

Враховуючи наведені норми та перевіривши матеріали справи, надані відповідачем та позивачем докази, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що відповідачем не були надані докази, що у нього мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а також на підтвердження того, що позивачу пропонувалися посади з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження, як це передбачено вищезазначеними нормами права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивача зі служби наказом від 10.10.2016 року №285 о/с на підставі п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» є протиправним, оскільки відповідачем не було здійснено всіх передбачених вищезазначеними нормами права дій в період з моменту повідомлення позивача про наступне звільнення зі служби та до звільнення, а тому наказ від 10.10.2016 року №285 о/с в частині звільнення позивача зі служби в поліції підлягає скасуванню.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно з ч.8 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейському, посада якого скорочена, грошове забезпечення виплачується включно до дня призначення на іншу посаду або до дня звільнення зі служби в поліції в розмірі, визначеному за останньою штатною посадою, яку він займав на момент її скорочення. Розмір щомісячної премії встановлюється рішенням керівника органу (закладу, установи) поліції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_3 ОСОБА_2