Справа № 2а-146/39/13
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2017 р. м. Київ К/800/39931/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І. (доповідач),

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області про перерахунок пенсії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року, -

у с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Томашпільському районі Вінницької області (далі - УПФУ), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку призначеної йому пенсії за віком з урахуванням коефіцієнту страхового стажу 1,4 і зобов'язати УПФУ здійснити такий перерахунок пенсії починаючи з 1 грудня 2010 року (далі - спірні дії, спірний перерахунок пенсії відповідно).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що відмова відповідача у здійсненні йому спірного перерахунку пенсії не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідача та зобов'язано останнього здійснити позивачу спірний перерахунок пенсії починаючи з 1 березня 2013 року, в решті позову відмовлено.

Оскаржуваною постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалене ним судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що частина 2 статті 40 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV, в редакції періоду спірних правовідносин) не передбачає можливості урахування показника середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії. Відтак, суд дійшов висновку про правомірність спірних дій відповідача і відсутність з його боку порушень прав ОСОБА_4

Разом з тим, апеляційний суд не правильно визначив зміст та характер спірних правовідносин, а відтак застосував при розгляді справи правові норми, якими такі не врегульовані.

Судами встановлено, що позивач є пенсіонером за віком починаючи з 24 квітня 2004 року.

При визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії, з урахуванням здійсненого відповідачем за заявою позивача перерахунку пенсії у січні 2006 року, враховано його заробіток за періоди з 1 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року, з 15 серпня 2000 року по 28 лютого 2001 року, з 1 березня 2001 року по 31 грудня 2003 року та з 1 січня 2004 року по 30 листопада 2005 року.

У період з 2006 по 2010 роки позивачу неодноразово здійснювався перерахунок призначеної йому пенсії у зв'язку із збільшенням прожиткового мінімуму.

В подальшому, у листопаді 2010 року позивач звернувся із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку зі зміною розміру його доходу у 1986 році згідно наданої довідки.

Здійснюючи перерахунок пенсії за вказаною заявою відповідачем був встановлений коефіцієнт заробітної плати (доходу) позивача у розмірі 1,41258.

Водночас, 15 грудня 2010 року позивач звернувся до УПФУ з заявою про здійснення спірного перерахунку пенсії на підставі частини 4 статті 42 Закону № 1058-ІV, яка діяла в редакції, що передбачала право застрахованої особи, яка після призначення пенсії продовжувала працювати, на проведення перерахунку пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Цією ю ж правовою нормою Закону № 1058-ІV встановлено, що кожний наступний перерахунок пенсії провадиться не раніш як через два роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. При цьому встановлено, що перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Тобто, пенсіонеру, при здійсненні перерахунку пенсії на підставі наведених положень Закону № 1058-ІV, надано право обирати заробітну плату (доход), зокрема, той з якого була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону.

Іншими словами, якщо у своїй заяві про перерахунок пенсії на підставі частини 4 статті 42 Закону № 1058-ІV заявник не вказував на необхідність урахування, окрім стажу, набутого ним після призначення пенсії, заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, то і орган Пенсійного фонду України не має право самостійно змінювати періоди страхового стажу, за які взято заробітну плату для обчислення розміру пенсії при її призначенні або останньому перерахунку.

У даному випадку відповідач наведених положень законодавства не врахував і самостійно змінив періоди страхового стажу, з яких обчислювалась заробітна плата (дохід) при призначенні і останньому перерахунку пенсії позивача, що призвело до зменшення коефіцієнту заробітної плати, який після перерахунку становив 1,10640 замість 1,41258.

Комплексний аналіз наведених положень законодавства в контексті встановлених судами обставин справи дає підстави колегії суддів для висновку, що при здійсненні перерахунку пенсії за віком у зв'язку із збільшенням страхового стажу особи, яка після призначення пенсії продовжувала працювати, коефіцієнт заробітної плати повинен бути розрахований із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, за винятком випадків коли пенсіонер у своїй заяві виявив бажання здійснити перерахунок пенсії із заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону № 1058-ІV.

Отже, оскільки у своїй заяві, поданій до УПФУ позивач не просив здійснити йому перерахунок пенсії із заробітної плати (доходу) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 Закону № 1058-ІV, відповідач не мав правових підстав здійснювати такий перерахунок із застосуванням правил цієї правової норми, яка не поширює свою дію на спірні правовідносини.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а відтак у апеляційного суду не було підстав для скасування його постанови, яка прийнята відповідно до закону.

За приписами статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2014 року скасувати та залишити в силі постанову Томашпільського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2013 року.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

С.В. Головчук

Я.Л. Іваненко