Справа № 808/3569/16
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2017 рокусправа № 808/3569/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Семененка Я.В.

суддів: Бишевської Н.А. Добродняк І.Ю

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року по справі №808/3569/16 за позовом ОСОБА_1 до управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за невикористану частину щорічної та додаткової відпустки при звільненні, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме по 10.11.2016р., у сумі 7 420,89грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що при її звільненні, відповідач, в порушення положення статті 116 Кодексу законів про працю України, несвоєчасно здійснив виплату усіх сум, що належали останній, у зв'язку з чим, у відповідача виник обов'язок щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01.09.2016 по 10.11.2016 компенсації за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року позов задоволено. Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд першої інстанції встановив, що в день звільнення позивача, якого звільнено у зв'язку з переводом на іншу роботу, відповідачем не здійснено остаточного розрахунку, а саме не вирішено питання про виплату компенсації за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки. З цих підстав, суд першої інстанції, пославшись на положення ст..117 КЗпП України, вказав на наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку. Заявник апеляційної скарги зазначає про те, що положення ст.ст.116, 117 КЗпП України вказують на те, що стягнення середнього заробітку можливо лише у випадку не виплати працівнику належних йому сум за відпрацьований час. Заробітна плата позивача перерахована на його

картковий рахунок у день звільнення. У спірному випадку, на день звільнення, не було вирішено питання про компенсацію за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки. Відповідач посилається на положення ст..24 Закону України «Про відпустки», якою передбачено, що у разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, грошова компенсація за невикористанні ним дні щорічних відпусток, за бажанням, перераховуються на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. З цього приводу заявник апеляційної скарги вказує на те, що позивачем не було надано довідку установи про реквізити для зарахування вищезазначених коштів, що унеможливило своєчасно перерахувати компенсацію за дні невикористаної відпустки до установи, на яку за переводом працевлаштована ОСОБА_1 Крім цього, відповідач, з посиланням на ст..ст.116, 117 КЗпП України, вказує на те, що оскільки грошова компенсація за невикористанні дні відпустки належать до виплати новому роботодавцю, а не позивачу, то відсутні і правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виплати такої компенсації на користь позивача.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які з огляду на доводи апеляційної скарги не заперечуються відповідачем, свідчать про те, що 27.04.2016 ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово - ресурсного забезпечення УДМС України в Запорізькій області, у порядку переведення, що підтверджується наказом від 26.04.2016 № 122-к "Про призначення ОСОБА_1 у порядку переведення" (а.с. 65).

Стаж відпрацьованим позивачем у УДМС України в Запорізькій області становить 04 місяці 04 дні, про що свідчить відомості трудової книжки ОСОБА_1 та довідка № 2301/08-15-к від 31.08.2016 (а.с. 8-9а, 11).

Наказом від 31.08.2016 № 192-к "Про звільнення ОСОБА_1." позивача звільнено з 31.08.2016 з посади провідного спеціаліста відділу бухгалтерської служби та фінансово - ресурсного забезпечення УДМС України в Запорізькій області порядком переведення для подальшої роботи у відділі обслуговування установ національної оборони та правоохоронних органів управління обслуговування розпорядників коштів та інших клієнтів ГУ ДКСУ у Запорізькій області (а.с. 10).

Крім того, у вищезазначеному наказі зазначено наступне: "Вважати, що ОСОБА_1 на день звільнення не використала 5 календарних днів щорічної основної відпустки за відпрацьований період роботи з 27.04.2016 по 31.08.2016. За заявою ОСОБА_1 перерахувати грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки до ГУ ДКСУ у Запорізькій області".

При звільненні позивач зверталася до УДМС України в Запорізькій області із заявою б/н від 29.08.2016 про перерахування грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки до ГУ ДКСУ у Запорізькій області із зазначенням відповідних реквізитів для перерахування (а.с. 64).

За змістом довідки УДМС України в Запорізькій області № 2301/08-15-к від 31.08.2016, ОСОБА_1 на день її звільнення 31.08.2016 додаткова оплачувана відпустка за семирічний стаж державної служби у кількості трьох календарних днів не надавалась, відповідно до п. 4 Порядку надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 270 (а.с. 11).

У зв'язку із неотриманням у день звільнення 31.08.2016 компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, листом б/н від 06.09.2016 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із проханням виплатити компенсацію при звільненні за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за час затримки (а.с.12).

Листом-відповіддю № 2301/06-13345 від 14.09.2016 УДМС України в Запорізькій області відмовлено позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви посилаючись на ч. 3 ст. 24 Закону України "Про відпустки" та зазначивши, що компенсація за невикористані дні відпустки перерахована платіжним дорученням № 3077 від 12.09.2016 на суму 511,21 грн. на розрахунковий рахунок ГУ ДКСУ у Запорізькій області та безпосередньо позивачем може бути отримана у ГУ ДКСУ у Запорізькій області під час отримання невикористаної частини відпустки (а.с. 13-14).

Листом № 464/13/133-16 від 30.09.2016 Міністерством соціальної політики України надано роз'яснення на звернення позивача № А-24670/08 від 20.09.2016 та зазначено, що виникнення у державних службовців права на додаткову оплачувану відпустку та її тривалість залежить не від відпрацьованого в році часу, а лише від наявності відповідного стажу державної служби. Державний службовець, стаж служби якого налічує 7 років, починаючи з 01.05.2016 має право на 3 календарних дні додаткової відпустки. При звільненні ОСОБА_1 мали незалежно від відпрацьованого в році часу виплати (перерахувати за заявою на рахунок іншого підприємства) грошову конденсацію за 3 невикористані дні щорічної додаткової відпустки. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.ст. 116,117 КЗпП) (а.с. 21-22).

21.10.2016 позивачем до УДМС України в Запорізькій області подано заяву-вимогу (вх. № А-96 від 21.10.2016) про відшкодування коштів за затримку у виплаті належних сум при звільненні, а саме: компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку за стаж державної служби (3 календарних дні, з урахуванням утримання усіх податків та зборів) 306,72 грн.; середнього заробітку за час затримки виплат компенсації за невикористану щорічну відпустку (по 12.09.2016) за 8 робочих днів (з урахуванням утримання усіх податків та зборів) 1187,35 грн.; середнього заробітку за час затримки компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку по день фактичного остаточного розрахунку (як приклад по 21.10.2016) за 28 робочих днів (з урахуванням утримання усіх податків та зборів) 4155,70 грн. (а.с. 23-25).

Відповідно до наказу від 04.11.2016 № 227-к "Про внесення змін до наказу УДМС України в Запорізькій області № 192-к від 31.08.2016" УДМС України в Запорізькій області доповнено наказ від 31.08.2016 № 192-к "Про звільнення ОСОБА_1." пунктом 4 та 5 в наступній редакції: " 4. Вважати, що ОСОБА_1 на день звільнення не використала 3 календарних дні додаткової оплачуваної відпустки за семимісячний стаж державної служби. 5. За заявою ОСОБА_1 перерахувати грошову компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби до ГУ ДКСУ у Запорізькій області" (а.с. 27).

Листом № 2301/06-16948 від 15.11.2016 УДМС України в Запорізькій області надано відповідь в якій зазначено, що заробітна плата ОСОБА_1 перерахована на картковий рахунок повністю 31.08.2016. Компенсація за невикористані 5 днів щорічної основної відпустки перераховано до ГУ ДКСУ в Запорізькій області 12.09.2016, право на отримання якої у позивача, згідно листа ГУ ДКСУ в Запорізькій області від 03.11.2016 № 03-08/351-7559 виникло з 17.10.2016. Компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку за семирічний стаж державної служби (3 календарних дні) перерахована 11.11.2016 на розрахунковий рахунок ГУ ДКСУ в Запорізькій області (а.с.26).

Таким чином, судом першої інстанції встановлено та не спростовується відповідачем те, що в день звільнення позивача їй не було виплачено (не було перераховано за новим місцем роботи) компенсацію за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки. Компенсацію за невикористані 5 днів щорічної основної відпустки перераховано до ГУ ДКСУ в Запорізькій області 12.09.2016р., а компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку за семирічний стаж державної служби (3 календарних дні) перераховано 11.11.2016 на розрахунковий рахунок ГУ ДКСУ в Запорізькій області.

Встановивши такі обставини справи, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частина 1 статті 24 Закону України "Про відпустки" передбачає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

Аналогічні положення містить ст..84 КЗпП України.

Частиною першою статті 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, невиплата компенсації за дні невикористаної відпустки (не перерахування її за місцем нової роботи) в день звільнення працівника, є порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи заявника апеляційної скарги про те, що порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України може мати місце лише у випадку невиплати працівнику належних йому сум за відпрацьований час (заробітна плата), є безпідставними, оскільки зазначеною нормою передбачено те, що в день звільнення мають бути виплачені всі суми, що належать працівнику від підприємства, а не лише суми за відпрацьований час.

За приписами статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, встановивши обставини справи, які свідчать про те, що в день звільнення позивача їй не було виплачено (не було перераховано за новим місцем роботи) компенсацію за дні невикористаної щорічної та додаткової відпустки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум по день фактичного розрахунку.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що затримка у перерахунку компенсації за дні невикористаної відпустки за новим місцем роботи, сталася з вини самого позивача, оскільки останнім, на день звільнення, не було надано реквізитів для перерахування коштів, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.

Так, встановлені обставини справи свідчать про те, що 29.08.2016р. ОСОБА_1 зверталася до відповідача з заявою про перерахування грошової компенсації за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки до ГУ ДКСУ у Запорізькій області із зазначенням відповідних реквізитів для перерахування (а.с.64). Таким чином, посилання відповідача на не надання позивачем реквізитів для перерахування коштів, як на поважність причин затримки у перерахунку компенсації за невикористану відпустку, спростовуються наданими суду доказами.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення відповідачем вимог ст..ст.83, 116 КЗпП України, що зумовлює настання наслідків, які визначені ст..117 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що повний розрахунок з позивачем у сумі 817,93 грн. (компенсація за невикористання 5 календарних днів щорічної відпустки у розмірі 511,21 грн. + компенсація за невикористання 3 календарні дні додаткової відпустки за стаж роботи на державній службі у розмірі 306,72 грн.) відповідачем проведено 12.09.2016 та 10.11.2016 відповідно, що підтверджується платіжними дорученнями № 3077 від 12.09.2016 на суму 511,21 грн. та № 3734 від 10.11.2016 на суму 306,72 грн. (а.с. 81, 85).

Таким чином, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що підлягає стягненню на користь позивача з УДМС України в Запорізькій області, як роботодавця, середній заробіток за час затримки за кожен день затримки, починаючи з дня звільнення (31.08.2016) та по день фактичного розрахунку (10.11.2016).

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки належних сум при звільненні, суд першої інстанції правильно застосував положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).

З огляду на доводи апеляційної скарги відповідачем не спростовується обґрунтованість здійснених судом першої інстанції розрахунків розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, таких підстав для задоволення апеляційної скарги, як зазначені обставини, відповідачем не визначено.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2017 року по справі №808/3569/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, передбаченому статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

(Повний текст ухвали виготовлено 26.05.2017р.)

Головуючий: Я.В. Семененко

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк