Справа № П/811/1724/16
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2017 рокусправа № П/811/1724/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Мельника В.В. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року

у адміністративній справі № П/811/1724/16 за позовом Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 4520,50 грн., -

встановила :

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року задоволено адміністративний позов Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області, та стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1, 28000, АДРЕСА_1) на користь місцевого бюджету Олександрійської міської ради Кіровоградської області заборгованість з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 4520,50 грн.

Зазначена постанова суду першої інстанції оскаржена позивачкою по справі з підстав неповного з'ясування фактичних обставин та помилкового застосування норм матеріального права у зв'язку з чим просить її скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені вимог позивача в повному обсязі.

Апеляційна скарга позивачки мотивована тим, що заборгованість перед банком «Дельта банк» в сумі 28024,15 грн. нею було задекларовано в Декларації про доходи за 2014 рік на вимогу Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, за поясненнями якого нібито вказана сума банком була прощена, а відповідно є її доходом, що не відповідає дійсним обставинам, оскільки в Олександрійському міськрайонному суді перебуває позов Дельта банк про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 31182,18 грн. (справа №398/3878/15-ц), в рамках якої нею надсилався запит до Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертизи, яким було надано консультацію про невідповідність та не підтвердження розрахунку банком заборгованості умовам укладеного з нею кредитного карткового Договору від 27.10.2010 р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та оцінку судом першої інстанції фактичних обставин по справі та їх правову оцінку, а також перевіривши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги позивачки виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 згідно п. 179.1. ст. 179 Податкового кодексу України було подано до контролюючого органу декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік, в якій нею задекларувано доходи, що відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України включаються до загального річного оподаткованого доходу в сумі 28024,15 грн., у зв'язку з чим згідно пункту 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України відповідачка зобов'язана була сплатити до бюджету суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі - 4520,50 грн. (а.с.9-10). У зв'язку з тим, що відповідачкою самостійно не було сплачено зазначену суму податкових зобов'язань, позивачем відповідно до пп.59.1 ст.59 ПК України було сформовано податкову вимогу №4934-23 від 09.11.2015 року, яка надсилалася на адресу відповідачки у встановленому законом порядку (а.с.11). Оскільки станом на момент розгляду справи існування зазначеної заборгованості відповідачки підтверджується довідками та розрахунками податкового органу та обліковою карткою платника (а.с.7-8, 28-29), і суду не надано доказів добровільної сплати чи оскарження цієї суми, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для примусового стягнення на користь позивача заборгованості відповідача по податковим зобов'язанням з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4520,50 грн..

Судова колегія не може погодитися з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки при вирішенні даної справи судом не були вжиті передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, та не надано вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для відповідачки негативних наслідків, та є порушенням ч.4 ст.11 КАС України, якою на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, і приписів частин 2 та 3 статті 159 КАС України, за якими законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване у цій справі рішення суду першої інстанції, судова колегія перш за все звертає увагу на те, що Декларація про доходи за 2014 рік заповнювалася ОСОБА_1 на вимогу Олександрійської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області, і саме на вимогу останнього, в рядку 01 розділу ІІ Декларації «Доходи, які включаються до загального річного оподаткованого доходу" відповідачкою було зазначено суму 28024,15 грн. (а.с.9 оборот), що є заборгованістю по раніше укладеному з АТ «ДЕЛЬТА БАНК» кредитному договору, яка стягується банком з відповідачки в судовому порядку по цивільній справі №398/3878/15-ц (а.с.51-53).

Факт заповнення відповідачкою Декларації про доходи за 2014 рік на вимогу податкового органу на погляд судової колегії підтверджується тим, що ОСОБА_1 не є особою, яка повинна щорічно декларувати свої доходи, а в Декларації не зазначено будь-яких інших її доходів окрім суми заборгованості по кредитному договору перед АТ «ДЕЛЬТА БАНК».

В даному випадку ні позивач по справі формуючи податкову вимогу форму «Ф» № 4934-23 від 09.11.2015 року (а.с.11), ні суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі, не звернули уваги на те, що задекларована ОСОБА_1 в Декларації про доходи за 2014 рік сума заборгованості АТ «ДЕЛЬТА БАНК» по кредитному договору в розмірі 28024,15 грн., хоча в розумінні пп. 165.1.29 ст. 165 Податкового кодексу України і є доходом, але за правилами вказаної норми не може оподатковуватися ПДФО протягом строку дії кредитного договору.

Базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб, згідно статті 164.2.17 Податкового кодексу України, є: «дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності».

Правовий аналіз норм податкового законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов'язок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності сукупності таких умов: отримання платником податку доходу у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням; надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощення) боргу, укладення відповідного договору; включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Тобто, визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі; прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником цієї суми; відсотки за користування кредитом та пеня, нараховані банком відповідно до умов кредитного договору та надалі анульовані (прощені) ним, не можуть вважатися доходом платника податків у розумінні вимог ПКУ, який підлягає оподаткуванню на підставі пп.«д» пп.164.2.17 ст.164 ПКУ.

У даному спірному випадку по цій справі, позивачем по справі не доведено, а судом першої інстанції не встановлено під час розгляду справі факту прощення (анулювання) АТ «Дельта Банк» за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, суми боргу (кредиту) ОСОБА_1, також як і не встановлено факту повідомлення АТ «Дельта Банк» (кредитора) ОСОБА_1, як боржника, про прощення боргу шляхом надіслання відповідачці по цій справі рекомендованого листа із повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, чи вручення повідомлення боржнику під підпис особисто.

Більш того, факт прощення АТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 заборгованості по кредитному договору спростовується матеріалами цивільної справи №398/3878/15-ц (а.с.51-53) за позовом АТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який на даний час по суті ще не вирішений, і рішення судом не прийнято, що свідчить про відсутність у позивачки обов'язку сплачувати податок на доходи фізичних осіб по сумі її заборгованості за раніше укладеним з АТ «Дельта Банк» кредитним договором.

Окрім вищенаведеного, судова колегія бере до уваги, що сформована позивачем податкова вимога форми «Ф» № 4934-23 від 09.11.2015 року (а.с.11) надсилалася не за адресою проживання відповідачки, яка нею зазначалася в Декларації: м.Олександрія вул.Діброви 87-2 (а.с.9), а за іншою, невідомою адресою: АДРЕСА_2, де в дійсності ОСОБА_1 не проживає, і відповідно не могла отримати зазначену податкову вимогу і оскаржити її в установленому законом порядку, чим відповідно було грубо порушено право відповідачки бути обізнаною про прийняті відносно неї рішення контролюючого органу, та право їх оскаржити.

Суд першої інстанції зазначених обставин до уваги не прийняв, не врахував їх, а навпаки, здійснював виклик відповідачки в судові засідання саме за адресою: АДРЕСА_2, де ОСОБА_1 не проживає, внаслідок чого розглянув справу без участі відповідачки, яка не була повідомлення про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог чинного законодавства, внаслідок чого, суд першої інстанції і був позбавлений можливості з'ясувати усі фактичні обставини у справі і прийняти рішення з їх врахуванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Позивач по цій справі правомірність винесеної ним податкової вимоги форми «Ф» № 4934-23 від 09.11.2015 року належним чином не довів.

У зв'язку з вищезазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано суду достатньо належних доказів, які б свідчили про правомірність заявлених ним у цій справі позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям у справі іншого рішення про відмову у задоволенні вимог контролюючого органу в повному обсязі.

Керуючись п.3 ч. 1 ст.198, 205, 207 КАС України, судова колегія, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року - скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволені адміністративного позову Олександрійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 4520,50 грн.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку та в строки, що визначені ст.212 КАС України

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник

Суддя: Д.В. Чепурнов