Справа № 810/2078/16
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року № 810/2078/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, 3-тя особа: Головне управління ДФС у Київській області, про визнання протиправними дії, визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, 3-тя особа: Головне управління ДФС у Київській області, в якому просить: - визнати протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 проведеної на підставі наказу №106 від 05.04.2016 за результатами якої складено акт № 343/1730/НОМЕР_1 від 15.04.2016 без дослідження первинної документації позивача; - визнати протиправним та скасувати рішення № від 06.05.2016 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску; - визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.05.2016; - визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу №Ф НОМЕР_2 від 09.06.2016 (згідно з заяви про уточнення позовних вимог).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.2015 №892 Васильківську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області реорганізовано шляхом її приєднання до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до ГУ ДФС у Київській області було подано разом з запереченнями оригінали бухгалтерських документів. Крім того, позивач не одноразово звертався до ГУ ДФС у Київській області про повернення оригіналів бухгалтерських документів, проте позивачу було відмовлено, про що було повідомлено Васильківську ОДПІ. У звязку з чим, вважає, що дії податкового органу про проведення перевірки та прийняті як наслідок рішення є протиправними. Позивач зазначає, що оскільки документи були вилучені правоохоронними та іншими органами, терміни проведення перевірки, у тому числі розпочатої, переносяться до дати отримання вказаних копій документів або забезпечення доступу до них. В додаткових поясненнях позивач зазначив, що фактично працівники Васильківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області не виїжджали за місцезнаходження позивача та не вимагали надати їм необхідні для перевірки документи. Вважає, що працівниками Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі попереднього Акту №426/К/10-07-17-03-22 від 29.01.2016 було складено новий (повторний) №343/1730/НОМЕР_1 від 15.04.2016 і в подальшому застосовано санкції. Стверджує, що відповідач не мав права нараховувати санкції до позивача більш ніж за 1095 днів (з роки).

Представник відповідача надав письмові заперечення, що ґрунтуються на висновках, викладених в Акті перевірки. Також зазначив, що на момент проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 до витратних документів надано лише реєстр документів за листопад - грудень 2014 року в кількості 12 шт., а сам видаткові накладні на закупку дизпалива в загальній сумі 520161,81 грн. Згідно податкової звітності поданої до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київської області ФОП ОСОБА_1 за 2012-2014 не встановлено використання найманих працівників, укладених трудових та цивільно-правових договорів на виконання робіт послуг. Отже, податковий орган вважає, що ФОП ОСОБА_1 до витратних документів за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 безпідставно включено реєстр документів за листопад грудень 2014 р. у кількості 12 шт.. За період з 01.01.2012 по 31.12.2014 ФОП ОСОБА_1 не підтверджено первинними бухгалтерськими документами витрати на загальну суму 1258925 грн. Стверджує, що позивачем подано заперечення без додатків та оригіналів, а сам акт прийому передачі не містить ані печатки, ані підпису посадової особи, яка начебто приймала документи. Зазначає, що відповідно до норм ПК України платник податку повинен був згідно податкового кодексу подати саме копії документів, а не самі оригінали. В додаткових письмових поясненнях відповідач також зазначив, що позивачем подано заперечення з додатками в кількості 4 аркушів, а не 71 як зазначає позивач без оригіналів. Більш того позивачем не однократно повідомлялось, що саме оригінали надавались до Васильківської ОДПІ, а під час судового засідання 21.03.2017 позивач зазначив, що саме копії документів надавалися до податкового органу.

Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.

Представник відповідача також подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, що склалися між сторонами.

Податковим органом прийнято наказ від 05.04.2016 №106 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, терміном на 5 робочих днів з 05.04.2016.

На підставі пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 та п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, наказу від 05.04.2016 №106, відповідного направлення на перевірку від 05.04.2016 №81 та листа ГУ ДФС у Київській області від 14.03.2016 №2724/7/10-36-10-01-04 з питань, що стали предметом оскарження, податковим органом проведено позапланову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства фізичної особи підприємця ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 відповідно до затвердженого плану проведення перевірки.

За результатами перевірки складено Акт від 15.04.2016 №343/1730/НОМЕР_1, згідно з яким зроблено висновок про порушення позивачем: п.п.1 п.2 ст.6 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не утримала та не перерахувала суму єдиного соціального внеску, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 174490 грн. в т.ч. за 2012 р. 26314,75 грн., за 2013 р. 63223,40 грн., за 2014 р. 84951,85 грн.; п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК України, чим занижено до сплати суму податкового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на загальну суму 188838,75 грн., в т.ч. за 2012 р. 26314,75 грн., за 2013 р. 63223,40 грн., за 2014 р. 84951,85 грн.

У ході перевірки встановлено, що за період проведення документальної позапланової виїзної перевірки яка розпочата 05.04.2016 ФОП ОСОБА_1 не було надано запитуваних документів для проведення перевірки. Чим порушено п.85.2 ст.85, п.44.6 ст.44 ПК України. В ході проведення перевірки, 08.04.2016 до Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від ФОП ОСОБА_1 надійшла заява вх.№4688/К "… про відсутність бухгалтерських документів які необхідні для проведення планової перевірки, в звязку з тим, що вони знаходяться в ГУ ДФС у Київській області …" з додатком копії заперечення на рішення № від 01.02.2016, № від 01.02.2016 з штампом про отримання ГУ ДФС у Київській області 11.02.2016, та акту прийому-передачі фінансово-господарських документів без штампу про отримання. Інформація щодо наявних документів від ГУ ДФС у Київській області не надходила. В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 встановлено що ФОП ОСОБА_1 не підтверджено первинними бухгалтерськими документами витрати на загальну суму 1258925 грн.

На підставі Акту перевірки від 15.04.2016 №343/1730/НОМЕР_1 відповідачем винесено: рішення № від 06.05.2016 про застосування штрафних фінансових санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на суму 14517,14 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 06.05.2016 у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем по податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 236048,44 грн. в тому числі за основним платежем 188838,75 грн. та штрафних фінансових санкцій 47209,69 грн.; вимога про сплату бору (недоїмки) від 06.05.2016 №Ф- в сумі 174490 грн.

Матеріалами справи встановлено, що податковим органом 11.12.2015 видано наказ № 431 про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, згідно плану графіка на 4 квартал 2015 року терміном на 10 робочих днів з 21.12.2015.

Позивачем 11.02.2016 до ГУ ДФС у Київській області подано заперечення на рішення № від 01.02.2016 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску ППР від 01.02.2016 № та надання відповіді на заперечення на акт про результати перевірки. В додатках до даного заперечення позивачем надано копію реєстрів документів, що були подані для перевірки на 4 арк. та акт прийому-передачі оригіналів документів на 4 арк.

06 квітня 2016 року позивач звернувся з листом до ГУ ДФС у Київській області про повернення оригіналів бухгалтерських документів, що були подані для розгляду заперечення на рішення про застосування штрафних санкцій та донарахування податків за №2003752 від 11.02.2016.

08 квітня 2016 року позивач звернувся з заявою до Васильківської ОДПІ в якій просить провести документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 терміном 5 робочих днів з 05.04.2016 за місцем знаходження бухгалтерських документів, а саме в ГУ ДФС у Київській області, оскільки оригінали бухгалтерських документів перебувають в ГУ ДФС у Київській області та на даний час не були повернуті.

ГУ ДФС у Київській області листом від 20.04.2016 №707/14/10-36-10-01-04 повідомлено позивача, що оригінали бухгалтерських документів до адміністративної скарги ФОП ОСОБА_1 від 12.02.2016 б/н (від 17.02.2016 вх.№1030/14 ГУ ДФС у Київській області) не надавались.

В подальшому 24 травня 2016 року позивач повторно звернувся до ГУ ДФС у Київській області з заявою про повернення оригіналів бухгалтерських документів.

Листом від 25.05.2016 №903/14/10-36-03-02 повідомлено позивача, що правоохоронними органами в процесі проведення слідчих дій дані документи були вилучені та до ГУ ДФС у Київській області не повернуті.

При дослідженні направлення на перевірку від 05.04.2016 №81 судом встановлено, що ОСОБА_1 05.04.2016 було предявлено службове посвідчення та направлення від 05.04.2016 №81, а також вручено копію наказу від 05.04.2016 №106 про проведення перевірки, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 проведеної на підставі наказу №106 від 05.04.2016 за результатами якої складено Акт № 343/1730/НОМЕР_1 від 15.04.2016 без дослідження первинної документації позивача суд зазначає таке.

Спосіб дій органів державної податкової служби України при виконанні владних управлінських функцій по здійсненню контролю за платниками податків шляхом проведення перевірок правильності та повноти обчислення податкових зобов'язань визначений, зокрема, ст.ст.75-86 Податкового кодексу України.

Так, п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до ч. 2 п. 75.1 ст. 75 ПКУ документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 75.1.2 пунктом 75.1 статті 75 ПК України, передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту процитованої правової норми, вбачається, що документальною позаплановою виїзною перевіркою є перевірка, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, первинних документів, податкової інформації тощо, яка не передбачена у плані роботи органу державної податкової служби, та проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування обєкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Суд відзначає, що обставини, які визначені законодавцем як підстави для прийняття податковим органом рішення про проведення документальної позапланової виїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, викладені у ст.78 Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України позапланова невиїзна перевірка здійснюється за умови, якщо платником податків подано в установленому порядку контролюючому органу заперечення до акта перевірки та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, або скаргу на прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення, в яких вимагається повний або частковий перегляд результатів відповідної перевірки або скасування прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення у разі, коли платник податків у своїй скарзі (запереченнях) посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, та об'єктивний їх розгляд неможливий без проведення перевірки. Така перевірка проводиться виключно з питань, що стали предметом оскарження. Наказ про проведення документальної позапланової перевірки з підстав, зазначених у цьому підпункті, видається: у разі розгляду заперечення до акта перевірки та/або додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, - контролюючим органом, який проводив перевірку; під час проведення процедури адміністративного оскарження - контролюючим органом вищого рівня, який розглядає скаргу платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи податковим органом видано наказ на підставі п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України.

Суд не погоджується з твердженням позивача, що податковий орган фактично не виїжджав за місцезнаходження позивача, оскільки згідно направлення на перевірку від 05.04.2016 №81 податковим органом було проведено документальну позапланову виїзну перевірку, позивачу 05.04.2016 було предявлено службове посвідчення та направлення від 05.04.2016 №81, а також вручено копію наказу від 05.04.2016 №106 про проведення перевірки, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1

Як встановлено судом, даний наказ видано на підставі п.п.78.1.5 п.78.1 ст.78 ПК України, вручено позивачу до проведення перевірки, отже, податковим органом дотримано визначеного ПК України вимог порядку винесення наказу та повідомлення платника податку про проведення перевірки.

Суд вважає, що дії по проведенню перевірки і дії про складанню за її результатами Акта від 15.04.2016 №343/1730/НОМЕР_1 є правомірними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов в цій частині (щодо визнання протиправними дій по проведенню перевірки) задоволенню не підлягає.

Щодо скасування прийнятих рішень податкового органу то суд зазначає таке.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як встановлено судом ФОП ОСОБА_1 в період з 01.01.2012 по 31.12.2014 була платником єдиного внеску.

База нарахування єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім фізичних осіб- підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) визначається ч.2 п.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб.

Розмір єдиного внеску для фізичних осіб-підприємців (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) визначено п.11 ст.8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме 34,7% визначеної ч.2 п.1. ст.7 даного Закону бази нарахування єдиного внеску. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція №449).

Відповідно до п. 2 Розділу VI Інструкції №449, у разі виявлення фіскальним органом своєчасно не нарахованих та/або несплачених платником сум єдиного внеску такий фіскальний орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена фіскальними органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Відповідно до п. 3 Розділу VI Інструкції №449, фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках: - якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами; - якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; - якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Пунктом 4 Розділу VI Інструкції №449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Згідно із пп. 3 п. 2 Розділу VII Інструкції №449, за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску до 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми, а після 01 січня 2015 року - 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Підставою для прийняття відповідного рішення є акт перевірки платника єдиного внеску.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску за формою згідно з додатком 13 до цієї Інструкції.

Відповідно до абзацу 2 п.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладанню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць, у якому отримано дохід ( прибуток ). Єдиний внесок для платників, зазначених у абзацу 2 п.1 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» встановлюється у розмірі 34,7%.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 2 частини першої ст.7 Закону №2464 визначено, що ЄВ для платників, зазначених, зокрема, у п. 4 частини 1 ст. 4 Закону № 2464 нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу. При цьому сума ЄВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування ЄВ здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом № 2464 (ч.3 ст. 7 Закону № 2464).

Отже, базою нарахування ЄВ для ФОП, які обрали загальну систему оподаткування, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, але не менше за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток) та не більше максимальної величини бази нарахування ЄВ, встановленої Законом № 2464.

ФОП ОСОБА_1 порушено п.п.1 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VІ в результаті чого ФОП ОСОБА_1 не утримала та не перерахувала суму єдиного соціального внеску, яка підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 174490 грн., в т.ч. за 2012р. 26314,75 грн., за 2013р. - 63223,40 грн., за 2014р. - 84951,85 грн.

Проте, суд зазначає, що відповідно до п.102.1 ст.102 ПКУ, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно п.44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчислень і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності и складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач не мав права нараховувати санкції до позивача більш ніж за 1095 днів (3 роки).

Як встановлено судом, вимога про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування на суму 174490 грн. включає в себе період з 2012 рік по 2014 рік.

Відповідно до розрахунку сума єдиного соціального внеску, яка підлягає сплаті до бюджету складає 174490 грн., в т.ч. за 2012р. 26314,75 грн., за 2013р. - 63223,40 грн., за 2014р. - 84951,85 грн.

Оскільки перевірка проводилась з 05.04.2016, то відповідач не мав права нараховувати санкції до позивача за останні 1095 днів, тобто 3 роки.

Відтак, застосування спірної вимоги про сплату суми недоїмки зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені на загальнообовязкове державне соціальне страхування від 06.05.2016 №Ф- на суму 174490 грн. є правомірним лише в частині застосування суми санкції за 2013р. в сумі 63223,40 грн. та за 2014 р. в сумі 84951,85 грн., тобто в загальному розмірі 148175,25 грн., а в решті суми санкції в розмірі 26314,75 грн. є неправомірним, відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково на суму 26314,75 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 06.05.2016 № яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб-підприємців суд зазначає таке.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 розділу III ПК України витрати, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.138.4 п.138.6 - 138.9, пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст. 138 ПК України та інших витрат.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо повязаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Як вже зазначалось, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом 1 даного пункту.

Як встановлено з матеріалів справи, що на момент проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 до витратних документів надано лише реєстр документів за листопад - грудень 2014 року, а саме видаткові накладні на закупку дизпалива в загальній сумі 520161,81 грн. Згідно податкової звітності поданої до податкового органу ОСОБА_1 за 2012-2014 не встановлено використання найманих працівників, укладення трудових та цивільно-правових договорів на виконання робіт послуг.

Отже, ФОП ОСОБА_1 до витратних документів за період 01.01.2012 по 31.12.2014 безпідставно включено реєстр документів за листопад грудень 2014 року, а саме видаткові накладні на закупку дизпалива в загальній сумі 520161,18 грн.

В ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 за період 01.01.2012 по 31.12.2014 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не підтверджено первинними бухгалтерськими документами витрати на загальну суму 1258925 грн.

У такому випадку суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 06.05.2016 № яким збільшено суму грошового зобовязання по податку на доходи фізичних осіб-підприємців на загальну суму 236048,44 грн. прийнято відповідно до чинного законодавства, є правомірним, а отже скасуванню не підлягає.

Крім того, суд не одноразово витребував від позивача всі документи, які б підтверджували реальність вчинених господарських операцій, а також надав позивачу необхідний час для надання таких доказів.

Суд бере до уваги приписи п.44.6 ст.44 ПК України, згідно з якими у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Проте, позивачем до суду не було надано дані документи з посиланням на те, що всі бухгалтерські документи перебувають у ГУ ДФС у Київській області.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано заперечення без додатків, та оригіналів, а акт прийому передачі не містить ані печатки, ані підпису посадової особи, яка начебто приймала вказану документацію.

Згідно ст. 56 ПК України п. 56.2 у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобовязання або прийняв будь - яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених ПК України або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до пункту 56.3, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі ( за потреби з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 ПКУ) протягом 10 календарних днів що настають за днем отримання платником податків ППР або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Тобто платник податку повинен був згідно Податкового кодексу подати саме копії документів, а не самі оригінали.

У зв'язку з ненаданням позивачем витребуваних додаткових доказів спір судом розв'язано на підставі наявних у справі доказів.

Суд зазначає, якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.3 статті 94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви, яка містить майнову і не майнову вимогу сплачено судовий збір, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано. Оскільки судом задоволено майнову вимогу із заявлених позовних вимог, то у відповідності до правил розподілу судових витрат, встановлених частиною 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень підлягає сума сплаченого судового збору за майнову вимогу, тобто 218,16 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу від 06.05.2016 №Ф-, видану Васильківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, в частині визначення суми недоїмки на суму 26314,75 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути судовий збір у розмірі 218 (двісті вісімнадцять) грн. 16 коп. на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лиска І.Г.