Справа № 809/980/16
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

809/980/16

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

УХВАЛА

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року

у справі № 809/980/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАСОЩІ"

до Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України

про визнання незаконним та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року, позов задоволено, скасовано спірні рішення.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача, в якій він, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що надані позивачем до митного оформлення документи не підтверджують ціну яка була фактично сплачена за товар, не підтверджують митну вартість товару, та не може бути достатнім доказом при визначені митної вартості товару.

Як вбачається з доданих до касаційної скарги судових рішень, відповідно до договору на декларування товарів № 000001 від 01 січня 2016 року, укладеного між ТзОВ "Кобра" (Виконавець) та ТзОВ "Ласощі" (Замовник), за обумовлену плату та в обумовлений термін Виконавець надає послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів Замовника, що переміщуються через митний кордон України, їх оформлення в Івано-Франківській митниці, а також надає інші, пов’язані із зовнішньоекономічною діяльністю Замовника послуги.

У вказаній митній декларації позивач самостійно визначив митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а саме договору за № 2 від 04 січня 2016 року, укладеного між H.P.U. EXPORT-IMPORT "MIREM" (Поставщик) та ТзОВ "Ласощі" (Покупець).

Одночасно із митною декларацією декларант надав відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Зокрема, міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 227350 від 20 квітня 2016 року, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 19/04-23 від 19 квітня 2016 року, рахунок-фактуру (інвойс) VAT349/04/2016 від 15 квітня 2016 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 2 від 04 січня 2016 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) у формі додаткової угоди № 4 від 18 квітня 2016 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) у формі специфікації за № 4 від 18 квітня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю товару № 2730 від 20 квітня 2016 року, інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару № 2730 від 20 квітня 2016 року, інформацію про позитивні результати проведення ветеринарно-санітарного контролю (державного контролю) всіх харчових продуктів № 2730 від 20 квітня 2016 року, сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 № PL/MF/AL 0056692 від 20 квітня 2016 року, сертифікат якості № 067064 від 19 квітня 2016 року, а також митну декларацію країни відправлення № 16PL401050Е0056776 від 20 квітня 2016 року.

Під час здійснення митного оформлення товару, в результаті спрацювання ризику автоматизованою системою аналізу та управління ризиками (АСАУР) було згенеровано профілі ризику 105-2, 106-2 (перевірка правильності визначення митної вартості).

Відповідачем направлено декларанту запит про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ст. 53 Митного кодексу України, а саме:

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Однак, декларант не подав відповідачу додаткові документи у зв'язку з тим, що на його думку останнім надано увесь необхідний перелік документів, визначений Митним кодексом України.

У зв'язку із цим, Івано-Франківською митницею ДФС винесено оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за № 206050001/2016/000177/2 від 25 квітня 2016 року, згідно якого митна вартість товару визначена за другорядним методом - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів в порядку, визначеному ст. 60 Митного кодексу України. Перший метод визначення митної вартості не застосований у зв'язку з відсутністю в документах, зазначених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари. Другий метод визначення митної вартості (ст. 59 Митного кодексу України) не застосований у зв'язку з відсутністю інформації щодо угоди на ідентичні товари. Відмова декларанта від подання додаткових документів по вартості згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ст. 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6 ст. 52 Митного кодексу України, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що декларант надав органу доходів і зборів всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення як обов'язкові, так і можливі додатково витребувані, як то, договір з додатками, інвойс, експортна декларація, транспортні документи, рахунки - фактури від виробника товару, сертифікат походження товару, сертифікат якості товару, тощо. Вказані документи надано у формі оригіналу, належним чином завірені печатками відповідних організацій, а їх зміст підтверджував заявлену митну вартість ввізного товару. Таким чином, декларант ТзОВ "Ласощі" надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною угоди.

Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов’язковою, оскільки з цією обставиною закон пов’язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в його рішеннях, зокрема, у постановах Верховного суду України від 31 березня 2015 року у справах № 21-127а15 та № 21-53а15 та від 02 червня 2015 року у справі 21-498а15.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що декларантом надані усі документи, передбачені ст. 53 Митного кодексу України на підтвердження митної вартості ввезеного на митну територію товарів та підтверджено всі складові їх митної вартості. Та про протиправність зроблених митницею висновків про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом за ціною контракту з підстав надання декларантом позивача документів, які є достатніми для визначення митної вартості товару за ціною договору та в повній мірі підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару.

В той же час митним органом не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Доводи митного органу стосовно наявності обгрунтованого сумніву в достовірності поданих декларантом відомостей, що не дозволяло визначити митну вартість товарів за основним методом її визначення, спростовано судами першої інстанції та апеляційної інстанцій.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті – пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв’язку з ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Івано-Франківської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі № 809/980/16 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед