Справа № 2а-2379/12/2770
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" травня 2017 р. м. Київ К/800/32962/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної виконавчої служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 27 лютого 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у справі за позовом Севастопольської міської ради до Державної виконавчої служби України, третя особа Фонд комунального майна Севастопольської міської ради про скасування постанови про стягнення виконавчого збору,

встановила:

У вересні 2012 року Севастопольська міська рада звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України (далі - ДВС України), третя особа Фонд комунального майна Севастопольської міської ради про скасування у виконавчому провадженні ВП №11813821 постанов від 25 травня 2009 року про накладення штрафу у розмірі 340 грн та від 26 червня 2012 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1360 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 27 лютого 2013 року позовні вимоги про скасування постанови від 25 травня 2009 року про накладення штрафу у розмірі 340 грн на підставі пункту 9 частини першої статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України залишено без розгляду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 27 лютого 2013 року, залишеною без змін ухвалою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року, позов задоволено.

Скасовано постанову від 26 червня 2012 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 1360 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, ДВС України подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суддя Вищого адміністративного суду України ОСОБА_1 18 липня 2013 року відкрив касаційне провадження за скаргою Управління.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судових справ між суддями Вищого адміністративного суду України від 07 листопада 2016 року касаційну скаргу № К/800/32962/13 ДВС України на постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 27 лютого 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року у вказаній справі було розподілено судді-доповідачу Заїці М.М., у зв'язку звільненням судді ОСОБА_1

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Рішенням Господарського суду міста Севастополя від 28 листопада 2006 року по справі № 20-6/093 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шелві», зобов'язано Севастопольську міську раду прийняти рішення про включення об'єкту комунальної власності - вбудованого нежитлового приміщення загальною площею 228,7 кв.м, що знаходиться на першому поверсі та розташоване в м. Севастополі за адресою вул. В.Морська, 20 у перелік об'єктів, що підлягають приватизації.

13 березня 2009 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби було прийнято постанову ВП № 11813821 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 20-6/093, виданого 17 лютого 2009 року Господарським судом міста Севастополя, запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду в 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження.

Севастопольською міською радою 15 грудня 2009 року прийнято рішення № 8532 «Про внесення доповнень до рішення Севастопольської міської Ради № 2061 від 12 червня 2007 року «Про програму оптимізації структури комунального майна та підвищення ефективності його використання на 2007-2010 роки в місті Севастополі» (вул. В.Морська, 20).

Листом від 26 січня 2010 року № 03-15/283 Севастопольська міська рада повідомила Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби про виконання наказу Господарського суду міста Севастополя № 20-6/093 від 17 лютого 2009 року. До листа було додано копію вказаного рішення Севастопольської міської ради від 15 грудня 2009 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26 червня 2012 року ВП №11813821 стягнуто з Севастопольської міської ради виконавчий збір у розмірі 1360 грн.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26 червня 2012 року ВП №11813821 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі № 20-6/093, виданого 17 лютого 2009 року Господарським судом міста Севастополя, було закінчено на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) у зв'язку з повідомленням Севастопольської міської ради про повне виконання судового рішення.

Задовольняючи позов суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що Севастопольська міська рада повідомила відповідача про фактичне виконання судового рішення листом від 26 січня 2010 року, після чого державним виконавцем постановою від 26 червня 2012 року було безпідставно стягнуто з позивача виконавчий збір. Доказів, що у відповідності з частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV до виконання позивачем судового рішення відповідачем вже було розпочато примусове виконання судового рішення суду не надано, тобто судове рішення виконано позивачем добровільно.

Проте з таким висновком судів попередніх інстанцій погодитись не можна, враховуючи наступне.

Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Положеннями частини третьої статті 27 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Відповідно до положень частини першої статті 75 Закону № 606-XIV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

Частиною третьою статті 75 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Згідно зі статтею 89 Закону № 606-XIV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Суди попередніх інстанцій не врахували наведених положень матеріального закону, не встановили чи вчинялися Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України в межах виконавчого провадження дії, передбачені частиною третьою статті 75 та статтею 89 Закону № 606-XIV.

Вказані порушення норм матеріального та процесуального права не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з урахуванням положень статті 220 Кодексу адміністративного судочинства щодо відсутності можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судових рішеннях, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, що відповідно до вимог статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної виконавчої служби України задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Севастополя від 27 лютого 2013 року та ухвалу Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2013 року скасувати, а справу за позовом Севастопольської міської ради до Державної виконавчої служби України, третя особа Фонд комунального майна Севастопольської міської ради про скасування постанови про стягнення виконавчого збору направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Заїка М.М.

судді: Загородній А.Ф.

Іваненко Я.Л.