Справа № 820/7252/15
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Київ К/800/26672/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., Приходько І.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015

у справі № 820/7252/15

за позовом державного підприємства «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» (далі - позивач, ДП «Харківський машинобудівний завод «ФЕД»)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - відповідач, СДПІ з ОВП у м. Харкові)

про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

ДП «Харківський машинобудівний завод «ФЕД» звернулось у липні 2015 року до суду з адміністративним позовом до СДПІ з ОВП у м. Харкові про скасування податкового повідомлення-рішення 07.04.2015 № .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та п. 3 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у своїх запереченнях на касаційну скаргу зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, прийнятими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, вважає касаційну скаргу відповідача необґрунтованою, а тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні відповідно до ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 27.02.2015 по 13.03.2015 відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту за жовтень 2014 року по взаємовідносинах із постачальниками: ТОВ «Укртехснаб», ТОВ «Металл-Союз», ПП «Комерційна фірма «Нікон», ТОВ «Геосат Плюс», результати якої оформлено актом від 20.03.2015 № 52/28-09-46-17/14310052, яким зафіксовано встановлені перевіркою порушення позивачем вимог пп. «е», «и» п. 201.1, абз.1 п. 201.1, п 201.4 п. 201.6 ст. 201, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 423 898,24 гривень; пп. «е», «и» п. 201.1, абз.1 п. 201.1, п 201.4 п. 201.6 ст. 201, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість на 423 898,24 гривень.

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.04.2015 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 423 898,24 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 211 949,12 гривень.

Суди першої та апеляційної інстанцій вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, з чим погоджується суд касаційної інстанції, виходили з наступних мотивів.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

За змістом п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, факт здійснення господарської діяльності має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами, у зв'язку з чим у платника податку виникає право на включення до складу податкового кредиту сум за наслідком здійснення господарських операцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у перевіряємий період позивач (покупець) мав господарські взаємовідносини з: ТОВ «Укртехснаб» (постачальник) за договором на поставку продукції від 02.04.2014 № 02/04-14; ТОВ «Металл-Союз» (продавець) за договором від 01.02.2013 № 0102/13 (металопрокат); ПП «Комерційна фірма «Нікон» (продавець) за договором від 10.10.2009 № 6П/09-205; ТОВ «Геосат Плюс» (продавець) за договором купівлі-продажу від 04.05.2010 № ПР10405 (резина сира).

На підтвердження реального здійснення спірних господарських операцій, обумовлених вказаними правочинами, та фактичного отримання придбаної продукції, позивачем долучено до матеріалів справи копії додаткових угод до договорів, специфікацій, видаткових накладних, прибуткових ордерів, лімітних карток, товарно-транспортних накладних, податкових накладних, паспортів на придбану продукцію, сертифікатів якості, виписок з рахунків позивача та платіжних доручень.

При дослідженні долучених позивачем до матеріалів справи документів судами встановлено, що такі за свою формою та змістом є первинними документами у розумінні чинного законодавства, а тому у повній мірі підтверджують фактичне виконання сторонами зазначених правочинів та реальне здійснення спірних господарських операцій за такими, метою яких було здійснення господарської діяльності, а не отримання податкової вигоди.

Додатково позивачем долучено до матеріалів справи копії наказів про призначення головного бухгалтера Британ Г.А. з 01.10.2008 з правом підпису бухгалтерських документів, про призначення Гордієнко І.О. з 22.09.2010 з правом підпису бухгалтерських документів, а також журналів реєстрації довіреностей. При цьому, на підтвердження наявності ресурсу для перевезення придбаної продукції матеріали справи містять, досліджене судами, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано не взято до уваги посилань відповідача на акт перевірки та довідку зустрічної звірки контрагента позивача, яка слугувала однією з підстав для висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства, у зв'язку з тим, що порушення контрагентом податкового законодавства не може впливати на правомірність формування позивачем податкового кредиту, оскільки платник податку не повинен нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджено реальність спірних господарських операцій, а тому обґрунтовано визнано підставність та правомірність формування позивачем податкового кредиту, на підставі належним чином оформлених первинних документів, в тому числі податкових накладних, отриманих в ході реального здійснення господарських операцій, що ґрунтується на вимогах податкового законодавства.

З аналізу наведених норм та встановлених обставин справи, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про безпідставність та необґрунтованість висновків податкового органу та правомірно задовольнили позовні вимоги ДП «Харківський машинобудівний завод «ФЕД».

Частиною другою ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте податковий орган цього обов'язку не виконав.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС - відхилити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 12.08.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 у справі № 820/7252/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути переглянута з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.О. Бухтіярова
Судді: О.А. Веденяпін
І.В. Приходько