Справа № 814/6/17
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/6/17

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому заявлено вимоги Національній поліції України, Департаменту захисту економіки Національної поліції України, а саме: визнання протиправним та скасування наказу № 310 о/с від 06 грудня 2016 року, в частині звільнення позивача зі служби в поліції; поновлення позивача на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки Миколаївської області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідає встановленим обставинам справи, так як на підставі рапорту позивача його правомірно звільнено з поліції за власним бажанням, відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію».

При цьому, апелянтом наголошується на помилковості висновку суду першої інстанції про відсутність волевиявлення позивача щодо звільнення, оскільки позивач особисто написав рапорт про своє звільнення та без будь-якого примусу зі сторони керівництва.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а судове рішення - без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в поліції на посаді оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області, мав спеціальне звання - капітан поліції.

При цьому, 28 листопада 2016 року позивачем подано рапорт про звільнення за власним бажання зі служби в Національній поліції України з 07 грудня 2016 року.

Крім того, з 30 листопада 2016 року по 15 грудня 2016 року позивач перебував на лікарняному, що підтверджується копією лікарняної довідки № 3658 від 15 грудня 2016 року.

При цьому, в кінці листопада 2016 року позивачем змінено свою думку щодо звільнення, у зв'язку з чим 03 грудня 2016 року ним направлено рапорт на адресу Департаменту захисту економіки Національної поліції України про відкликання попереднього рапорту про звільнення.

Вказаний рапорт зареєстровано Департаментом за вхідним номером 3-1868 від 05 грудня 2016 року, що не заперечується відповідачем.

Проте, 06 грудня 2016 року наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України за № 310 о/с звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1, оперуповноваженого управління захисту економіки в Миколаївській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

Крім того, 13 січня 2017 року наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України № 5 о/с внесено часткові зміни до пунктів наказу Департаменту захисту економіки від 06 грудня 2016 року № 310 о/с, в частині звільнення позивача зі служби в поліції не з 06 грудня 2016 року, а з 15 грудня 2016 року.

Не погоджуючись зі своїм звільненням позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок щодо протиправності звільнення позивача зі служби в поліції на підставі відкликаного ним рапорту про звільнення за власним бажанням, з чим погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

Відповідно до п. 10 вказаного Положення, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з пп. "ж" п. 64 Положення передбачено, що особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Відповідно до п. 68 Положення, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Відповідно до ст. 38 КЗпП, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Судовою колегією встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності звільнення позивача зі служби в поліції за власним бажанням на підставі поданого ним рапорту, який був відкликаний до видання відповідного наказу про звільнення.

В даному випадку, позивач звернувся 28 листопада 2016 року до керівника Департаменту захисту економіки Національної поліції України з рапортом про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням з 07 грудня 2016 року.

При цьому, позивачем 03 грудня 2016 року направлено на адресу Департаменту захисту економіки Національної поліції України новий рапорт про відкликання попереднього рапорту про звільнення, який зареєстровано в Департаменті захисту економіки Національної поліції України 05 грудня 2016 року.

В свою чергу, Законом України «Про національну поліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 прямо не передбачено можливості поліцейського відкликати свій рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням.

Проте, колегія суддів вважає за можливе застосувати у спірних правовідносинах положення ст. 38 Кодексу законів про працю України, відповідно до яких, якщо після закінчення строку попередження про звільнення особа не залишила роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою.

В даному випадку, у рапорті позивача про звільнення від 28 листопада 2016 року, останнім зазначено, що бажаною датою його звільнення є 07 грудня 2016 року.

При цьому, до настання вказаної дати, а також до видання наказу про звільнення, позивачем завчасно сповіщено своє керівництво про бажання продовжити службу в поліції.

Внаслідок чого, видання наказу про звільнення позивача 06 грудня 2016 року, у зв'язку з відсутністю у нього бажання проходити службу в поліції, за умови виявлення ним такого бажання, свідчить про безумовну передчасність такого наказу, а як наслідок про його протиправність.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивача, поновлення його на посаді, а також виплатити йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту захисту економіки Національної поліції України залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Департамент захисту економіки Національної поліції України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через 5 днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло