Справа № 342/119/17
Суддя: Беркещук Б. Б.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 342/119/17
Провадження № 2-а/346/86/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд

Івано-Франківської області

в складі : головуючої судді Беркещук Б.Б.,

секретаря Матушевської Г.Д.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Коломия справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Об"єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій, призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 Об»єднаного Управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій, призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання .

Позивач просить визнати дії відповідача протиправними в частині встановлення їй щомісячного довічного грошового утримання в меншому розмірі без врахування половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії м. Харків з 01.09.1988 року по 28.06.1993 рік, та зобовязати відповідача зарахувати їй, ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Українській юридичній академії м. Харків з 01.09.1988 року по 28.06.1993 року, що становить 02 роки 4 місяці, та починаючи з 04.10.2016 року нараховувати та виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 84% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 18.10.1996 року на підставі Указу Президента України № 973/96 призначена на посаду судді Заліщицького районного суду Тернопільської області, де працювала суддею з грудня 1996 року по квітень 2002 року. У вересні 2001 року обрана суддею безстроково відповідно до постанови Верховної ОСОБА_3 України від 20.09.2001 року. Указом президента від 11.03.2002 року № 225/2002 переведена на посаду судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області, де працювала до 03 жовтня 2016 року.

Наказом в.о. голови Городенківського районного суду від 03.10.2016 р. № 196 на підставі постанови Верховної ОСОБА_3 України від 22.09.2016 р. № 1600-VIII «Про звільнення суддів» її, позивача, відраховано зі штату згаданого суду у звязку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до рішення ОСОБА_3 Юстиції №2511/0/15-16 від 19.09.2016 року, до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, включається 19 років 9 місяців стажу роботи на посаді судді та 2 роки 4 місяці - половину навчання у вузі за денною формою, що складає станом на 03.10.2016 р. - 22 роки 2 місяці стажу на посаді судді.

В грудні 2016 р. вона, позивач, подала в Тлумацьке обєднане Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області, заяву та документи щодо призначення довічного грошового утримання.

На письмове звернення від 30.12.2016 р. з приводу зарахування до стажу судді роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та перерахунку розміру довічного грошового утримання судді у відставці, відповідачем зазначено, що з 04.10.2016 року їй, позивачу, призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-УІІІ 9 далі - закон 1402) у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, обчислені відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (далі Закон № 2453).

Щодо зарахування половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії м. Харків та доплату в розмірі 20% відповідачем надана відповідь за № 102/К-15 від 27.01.2017р. про відмову з посиланням не те, що у відповідності до Закону України „Про судоустрій та статус суддів №2453- VI від 07.07.2010 р. щомісячне довічне грошове утримання виплачується за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років. Відповідач стверджує, що постанова КМУ від 11.06.2008р. № 545, якою було передбачено зарахування половини строку навчання за денною формою до стажу роботи, втратила чинність на підставі постанови КМУ від 01.12.2010р. № 1097, та не має зворотної дії в часі.

Позивач, посилаючись на п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 p. N 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» зазначила, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів. На її думку, відповідачем не було враховано при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання, вказаний стаж навчання.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду письмове заперечення на позов та клопотання про розгляд справи у його відсутності.

У поданому запереченні представник посилається на те, що 04 жовтня 2016 року позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 №1402-VІІІ (далі - Закон 1402) у розмірі 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України Про судоустрій та статус суддів від 07.07.2010 №2453 (далі - Закон 2453).

Пунктом 11 Розділу XIII Перехідні положення Закону 2453, в редакції що діяла до 28.03.2015 встановлено, що судді, призначенні чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Закон 2453 набрав чинності 03.08.2010 тому, при обчисленні стажу роботи на посаді судді для суддів, які призначенні чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, слід керуватися положеннями частини шостої статті 44 Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон 2862), який введений в дію 10.02.1993 відповідно до постанови Верховної ОСОБА_3 України Про порядок введення в дію Закону України Про статус суддів від 15.12.1992 №2863-ХІІ.

Статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», виданим відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною ОСОБА_3 України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України, передбачено зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та періоду проходження строкової військової служби (стаття 1 втратила чинність на підставі Указу Президента від 20.03.2008 №248/2008 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України»).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, яка набрала чинності з 1 березня 2008 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - постанова №865) шляхом доповнення її пункту 3-1 новим абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеної законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби». Зазначена постанова втратила чинність з 01.01.2012 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 №1097 «Про внесення змін до актів Кабінету Міністрів України з питань діяльності судів та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України».

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Питання щодо дії нормативно-правових актів у часі неодноразово розглядалося Конституційним Судом України, який у своїх рішеннях N 1-зп від 13 травня 1997 року, N 1- рп/99 від 9 лютого 1999 року та N 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року зазначив, що нормативно- правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Згідно додатку до диплома серія КВ №900875 ОСОБА_1 навчалася в Українській юридичній академії Харківського юридичного інституту з 01.09.1988 по 28.06.1993.

Згідно запису №13 трудової книжки позивачку призначено на посаду судді Заліщицького районного суду Тернопільської області з 03.12.1996 (наказ від 29.10.1996 № 135-к).

Оскільки, на дату набрання чинності Закону №2862 позивач ОСОБА_1 не була призначена на посаду судді, а також враховуючи той факт, що на момент звернення за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці постанова №865 втратила чинність, тому половина строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії Харківського юридичного інституту не може бути зарахована до стажу роботи на посаді судді.

Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, враховуючи заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст.11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Зі змісту ст.ст. 19, 46, 55 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані іншими нормативними актами України.

Згідно з ч.2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

В судовому засіданні встановлено, що 18.10.1996 року на підставі Указу Президента України від 18.10.1996 року позивач ОСОБА_1 призначена на посаду судді Заліщицького районного суду Тернопільської області (а.с.18-20)

У вересні 2001 року позивач обрана суддею безстроково відповідно до постанови Верховної ОСОБА_3 України від 20.09.2001 року. (а.с.21-22)

Указом Президента України від 11.03.2002 року позивач ОСОБА_1 переведена на посаду судді Городенківського районного суду Івано-Франківської області, де працювала до 03 жовтня 2016 року (а.с.23).

Рішенням ОСОБА_3 Юстиції від 19.09.2016 р. № 2511/0/15-16 вирішено внести подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Городенківського районного суду у звязку з поданням заяви про відставку. У даному рішенні встановлено, що позивач крім стажу роботи на посаді судді має також 2 роки 4 місяці стажу, який складається з половини строку навчання на денній формі в Українській юридичній академії .

На підставі постанови Верховної ОСОБА_3 України від 22.09.2016 р. № 1600-VIII «Про звільнення суддів» та Наказу в.о. голови Городенківського районного суду Івано-Франківської області № 196 від 03.10.2016 р. позивача відраховано зі штату Городенківського районного суду Івано-Франківської області у зв язку з поданням заяви про відставку. (а.с.24-47,51)

Позивачу як судді у відставці відповідно до ч.2 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» призначено щомісячне довічне грошове утримання .

На письмове звернення позивача ОСОБА_1 від 30.12.2016р. з приводу зарахування до стажу судді половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії відповідачем надана відповідь за № 102/К-15 від 27.01.2017 р. про відмову з посиланням на те, що у відповідності до Закону України „Про судоустрій та статус суддів №2453- VI від 07.07.2010 р. щомісячне довічне грошове утримання виплачується за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, а постанова КМУ від 11.06.2008р. № 545, якою було передбачено зарахування половини строку навчання за денною формою до стажу роботи, втратила чинність на підставі постанови КМУ від 01.12.2010р. № 1097, та не має зворотної дії в часі.

Як вбачається з диплома з відзнакою КВ № 900875 та додатку до диплома спеціаліста позивач ОСОБА_1 у 01.09.1988 році поступила до Харківського юридичного інституту та у 28.06.1993 році закінчила повний курс Української юридичної академії зі спеціальності правознавство. Рішенням Державної екзаменаційної комісії від 28.06.1993 року присвоєно кваліфікакацію юриста. (а.с.52-54)

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. №545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З 03.10.2010 р. введено в дію Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI, що був чинним на час звільнення позивача у відставку та призначення йому щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином, суд приходить до висновку, що законодавець вказуючи на те, що підставою для збільшення розміру грошового утримання на 2 відсотки за кожен рік роботи понад 20 років роботи на посаді судді, виходив з того, що у ці 20 років зараховується стаж, який дає право на відставку, хоча й не пов'язаний з перебуванням на посаді судді.

Такої ж думки дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01.06.2016 у справі № К/9991/55900/12 (щодо зарахування половини строку навчання).

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на зазначене до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі (з 01.09.1988 р. по 28.06.1993 р.) два роки чотири місяці, з урахуванням врахованого відповідачем суддівського стажу 19 років 9 місяців, загальний стаж судді складає станом на 03.10.2016 року - 22 роки 2 місяці, що становить 84 відсотки заробітної плати судді.

Згідно з ч.2 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу".

В пункті 7 Рішення Конституційного суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зазначено що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Умови і порядок його виплати визначено Законом України «Про статус суддів».

Зазначене узгоджується з правовою позицією Конституційного Суду України, за якою щомісячне довічне грошове утримання є гарантованою державою щомісячною звільненою від сплати податків грошовою виплатою, що слугує забезпеченню належного утримання судді, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді (абзац п'ятий пункту 7 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005; абзац третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 18 червня 2007 року N 4-рп/2007).

Разом з тим, Аналіз норм Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «;Про державну службу» свідчить про можливість вибору суддею, який пішов у відставку та має не менш ніж двадцятирічний стаж суддівської роботи, одного з двох варіантів соціального забезпечення за настання зазначеного юридичного факту (оформлення виходу у відставку) - отримання пенсії з урахуванням віку та стажу роботи на умовах, визначених статтею 37 Законом України «Про державну службу», або неоподаткованого щомісячного довічного грошового утримання у відповідних відсотках (від 80 до 90- залежно від стажу роботи на посаді судді) від заробітної плати працюючого на аналогічній посаді судді.

Таким чином, суд приходить до висновку про неправомірность відмови відповідача ОСОБА_2 Об"єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області щодо не зарахування позивачу ОСОБА_1 до стажу судді половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі до призначеного їй щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 94 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судом першої інстанції адміністративний позов задоволено повністю, а позовна заява містить вимогу немайнового характеру, то понесені позивачем судові витрати в сумі 640 грн. підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 183-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії ОСОБА_2 Об"єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області протиправними в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в меншому розмірі, без врахування половини строку навчання за денною формою в Українській юридичній академії м. Харків з 01.09.1988 року по 28.06.1993 рік.

Зобовязати Тлумацьке Об"єднане Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі Українській юридичній академії м. Харків з 01.09.1988 року по 28.06.1993 року, що становить 02 роки 4 місяці, та починаючи з 04.10.2016 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в розмірі 84% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Тлумацьке Об"єднане Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Стягнути на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки с. Стрільче вулЛ.Українки, 22 Городенківського району Івано-Франківської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , сплачений судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 Об"єднаного Управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області.

Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Беркещук Б. Б.