Справа № 500/5048/15-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 травня 2017 року м. Київ К/800/16796/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Кравцов О.В., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Текнор», товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дунайбуд», про визнання неправомірними дій,-

ВСТАНОВИВ:

На адресу Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга скарги ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року, в якій скаржник ставить питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Після дослідження змісту оскаржуваних судових рішень приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року - постанову суду першої інстанції - скасовано, а провадження - закрито.

Закриваючи провадження по справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року по справі № 6-2554цс16 судові палати у цивільних та адміністративних справах.

Аналіз статті 15 Цивільного процесуального кодексу України та статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Спір у справі, що розглядається, стосується оскарження дій виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області виражені на думку Позивача, в неправомірному визнанні за Ізраїльською міською радою Одеської області права власності на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, яке за твердженням Позивача побудувано на його кошти ОСОБА_2, тобто спір фактично стосується захисту права власності, а отже має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З аналізу вказаної норми слідує, що касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суд вбачає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки скаржник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми процесуального права.

Крім того, приходжу до висновку, що рішення суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Текнор», товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Дунайбуд», про визнання неправомірними дій.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кравцов О.В.