Справа № 813/4143/16
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4850/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Іщук Л. П., Онишкевича Т. В.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

особи, яка подала апеляційну

скаргу (позивача) ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі №813/4143/16 за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держспоживслужби у Львівській області про скасування постанови про накладення стягнення, -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного позову суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держспоживслужби у Львівській області і просив скасувати постанову відповідача №002 від 24 березня 2016 року про накладення стягнення та застосування до нього штрафу у розмірі 105750 гривень через порушення умов договору на туристичне обслуговування від 04 вересня 2015 року, укладеного між ним (позивачем) та ОСОБА_6.

Позовні вимоги мотивував тим, що спірна постанова є незаконною, так як він не укладав жодної угоди з ОСОБА_6. Бланком угоди та іншими виданими їй документами заволодів ОСОБА_7, який шляхом обману та входження в довіру заволодів коштами ОСОБА_6. Проте, ОСОБА_7 повернув їй отримані кошти. Тому він звертався до відповідача та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів із заявою про скасування постанови, але йому було відмовлено.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року в задоволенні адміністративного позову фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держспоживслужби у Львівській області про скасування постанови про накладення стягнення відмовлено.

Позивач не погодився із таким судовим рішенням суду першої інстанції і подав до Львівського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що він не міг надати суду доказів виконання зобовязань за договором на туристичне обслуговування, так як не укладав такого договору. Заволодіння ОСОБА_7 документами з його (позивача) реквізитами не може бути підставою для притягнення до відповідальності у сфері державного нагляду щодо надання послуг. Також, позивач зазначив, що після припинення ним діяльності по наданню туристичних послуг, ОСОБА_7 двічі у липні серпні 2016 року використав його документи з метою заволодіння коштами. Крім цього, позивач посилається на те, що ОСОБА_7 повернув отримані у ОСОБА_6 кошти.

В судовому засіданні особа, яка подала апеляційну скаргу (позивач) та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги і вважають, що із наведених в апеляційній скарзі підстав, вона підлягає задоволенню.

Представники відповідача не погодилися з апеляційною скаргою і вважають, що викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді доповідача, доводи позивача та представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що між туристичною агенцією «Flowers Travel» та ОСОБА_6 04 вересня 2015 року укладено договір на туристичне обслуговування, умови якого не було виконано. При цьому, договором встановлено строк його виконання та відповідальність за невиконання його умов. Суд першої інстанції вважав, що позивач не спростував обставини укладення договору і невиконання його умов.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що позивач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець із 10 вересня 2014 року і основним видом економічної діяльності є «Діяльність туристичних агентств».

04 вересня 2015 року Туристичною агенцією «Flowers Travel» (позивачем по справі) укладено договір із ОСОБА_6 на туристичне обслуговування, згідно умов якого позивач зобовязувався забезпечити надання їй туристичних послуг за її рахунок. Згідно умов договору строк виконання термін подорожі з 30 вересня 2015 року.

Відповідно до квитанцій до прибуткових касових ордерів від 04, 07 та 10 вересня 2015 року ОСОБА_6 сплатила позивачу обумовлену суму коштів за договором.

Відповідачем проведено перевірку стану дотримання законодавства позивачем, за наслідками якої 25 лютого 2016 року складено акт №0024. В ході проведення перевірки встановлено, що позивачем порушено умови договору від 04 вересня 2015 року, так як незабезпечено надання ОСОБА_6 туристичних послуг щодо подорожі у США та неповернено попередньо сплачену суму в розмірі 105 750 гривень.

У звязку з цим 24 березня 2016 року відповідачем винесено постанову, якою у відповідності до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» до позивача застосовано штраф у розмірі 105 750 гривень.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду виходить із наступного.

Статтею 24 Закону України «Про туризм» зобовязано субєктів туристичної діяльності надавати туристичні послуги в обсягах та терміни, обумовлені договором. За порушення законодавства про захист прав споживачів відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено відповідальність. Зокрема, за порушення умов договору між споживачем і виконавцем про виконання роботи, надання послуги передбачено відповідальність у розмірі ста відсотків вартості роботи (послуги).

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, пославшись на положення ст. 42 Господарського кодексу України, не врахував посилань позивача на те, що ОСОБА_7 не є працівником туристичної агенції і самовільно використав бланки договору та квитанцій до прибуткових касових ордерів, заволодівши у такий спосіб коштами ОСОБА_6.

Не заслуговують на увагу також посилання позивача в апеляційній скарзі на факт повернення ОСОБА_7 коштів, отриманих у ОСОБА_6, так як згідно наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_6 від 26 лютого 2016 року станом на час проведення перевірки кошти їй не було повернуто.

Тому, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивач є особою, яка взяла на себе зобовязання за Договором на туристичне обслуговування від 04 вересня 2015 року і не виконав цих зобовязань, а також у відповідності до п. 2.7 Договору не повернув отримані кошти.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, надані сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, положення вищевказаних нормативних актів, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що представлені і досліджені в судовому засіданні докази підтверджують правильність і обґрунтованість судового рішення.

Доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається позивач на обґрунтування своїх доводів не узгоджуються з положеннями та вимогами зазначених у рішенні нормативно правових актів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до законних і обґрунтованих висновків про відповідність прийнятого відповідачем рішення викладеним у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України принципам та вимогам, дотримання яких є обовязковим при прийнятті субєктом владних повноважень рішень, а також щодо правомірності рішення і дій відповідачів.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з отриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно зясованих обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, вважає, що суд першої інстанції дотримався зазначених вимог.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищезазначених статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, чи про неповне зясування судом першої інстанції обставин справи. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування і відповідно до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 159, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі №813/4143/16 за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів Головного управління Держспоживслужби у Львівській області про скасування постанови про накладення стягнення без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10

Повний текст ухвали складено 29 травня 2017 року.