Справа № 485/103/17
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 485/103/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Кішковська З.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області (далі УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення «Про відмову в перерахунку пенсії за віком» від 26 грудня 2016 року № 31, яким відмовлено в зарахуванні у подвійному розмірі страхового стажу з 01 липня 1983 року по 31 травня 2006 року за період роботи у Снігурівській виправній колонії № 5;

- зобовязати зарахувати до страхового стажу вказаний період роботи у Снігурівській виправній колонії № 5 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобовязати перерахувати та виплатити з листопада 2014 року по день ухвалення рішення недоплачену пенсію в належному розмірі з урахуванням страхового стажу за період роботи в Снігурівській виправній колонії № 5 у подвійному розмірі та виплачувати її в подальшому із врахуванням вказаного стажу.

В обґрунтування позову зазначено, що Снігурівська виправна колонія № 5 відноситься до лікувальних установ по лікуванню хворих на туберкульоз легень, а тому страховий стаж набутий позивачем у даній установі повинен зараховуватися у подвійному розмірі, що передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Суд визнав протиправним та скасував рішення УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області №31 від 26 грудня 2016 року «Про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії» щодо зарахування страхового стажу в подвійному розмірі за період роботи в Снігурівській виправній колонії №5 з 01 липня 1983 року по 31 грудня 2003 року та зобовязав субєкт владних повноважень зарахувати до стажу роботи вищевказаний період роботи у подвійному розмірі, згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV та ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 10 липня 2003 року №1110-ІV.

Також суд зобов'язав УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області провести перерахунок пенсійних виплат та виплату пенсійних коштів, починаючи з 24 липня 2016 року, з урахуванням попередньо виплачених сум.

Не погоджуючись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.197 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 19 грудня 2003 року перебуває на обліку в УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області та отримує пенсію за віком.

З 12 лютого 1975 року по 31 травня 2006 року позивач працювала на різних посадах в установі ІН-316/П-21, яка в подальшому була перейменована в Снігурівську виправну колонію № 5 Державного департаменту України з питань виконання покарань в Миколаївській області. Даний факт підтверджується записами в трудовій книжці.

З 19 грудня 2003 року позивач отримує пенсію за віком. При призначенні пенсійних виплат відповідач врахував ОСОБА_1 страховий стаж у подвійному розмірі за період роботи з 27 червня 1983 року по 31 грудня 2003 року в Снігурівській виправній колонії №5.

Рішенням відповідача від 22 жовтня 2014 року за №17/7 з 01 листопада 2014 року приведено у відповідність пенсійну справу ОСОБА_1 без застосування періодів роботи в подвійному розмірі в Снігурівській виправній колонії №5.

21 грудня 2016 року позивач подала заяву про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу в подвійному розмірі періоду роботи в Снігурівській виправній колонії №5.

На вказану заяву УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області 26 грудня 2016 року прийняло рішення № 31 про відмову в перерахунку пенсії за віком з посиланням на відсутність документального підтвердження віднесення Снігурівської виправної колонії №5 до спеціалізованої туберкульозної лікарні до 2009 року. У наведеному рішенні відповідач посилався на норми чинного законодавства щодо визначення терміну «спеціалізовані заклади охорони здоровя» та переліку протитуберкульозних закладів. Також субєкт владних повноважень зазначив, що, відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 01 січня 2004 року для нарахування пенсії приймається страховий стаж в одинарному розмірі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про те, що стаж її роботи в інфекційному закладі охорони здоровя повинен рахуватися в подвійному розмірі з 01 липня 1983 року, тобто з дати реорганізації колонії загального виду режиму №5 УВС Миколаївського облвиконкому у виправно-трудову колонію суворого виду режиму для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень.

Також суд вказав, що згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», з 01 січня 2004 року для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, який враховується в одинарному розмірі, а тому у подвійному розмірі може бути зарахований період роботи лише по 31 грудня 2003 року.

Щодо позовних вимог про зобовязання провести перерахунок пенсійних виплат починаючи з листопада 2014 року, то суд застосував наслідки пропуску строку звернення до суду, встановлені частиною 2 статті 99 та 100 КАС України, та вказав, що позивачка має права на такий перерахунок з 24 липня 2016 року, з урахуванням дати звернення до суду з вказаним позовом (24.01.2017 року).

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів проаналізувавши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вперше акредитацію Снігурівської виправної колонії було проведено 22 грудня 2006 року, а тому статус «заклад охорони здоровя» установа ІН 316/5 набула лише у 2006 році. Також апелянт зазначає, що суд не звернув увагу на відсутність будь-яких документів на підтвердження віднесення установи ІН 316/5 до інфекційного закладу охорони здоровя, як того вимагає положення статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому позивач немає правових підстав для зарахування страхового стажу у подвійному розмірі.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з даним висновком апелянта, з наступних підстав.

Так, згідно роз'яснень Міністерства охорони здоров'я України від 27 січня 2010 року №05.03-18-54/973 «інфекційний заклад (відділення)» є заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції Закону №1110-IV від 10 липня 2003 року, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Пунктом 1 Переліку закладів охорони здоров'я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Державного департаменту з питань виконання покарань від 24 грудня 2004 року № 247, який був чинний до 09 квітня 2013 року, до лікарняних закладів та лікувально-профілактичних закладів особливого типу віднесено спеціалізовані туберкульозна лікарня. Цим же переліком визначено, що лікарня є медичним закладом, призначеним для надання спеціалізованої (вторинної) лікувально-профілактичної допомоги хворим. Лікарня, де хворим надається стаціонарна медична допомога за однією лікарською спеціальністю, називається спеціалізованою. Лікарня може мати у своєму складі поліклініку (амбулаторію, амбулаторно-профілактичні відділення).

На підставі наказу МВС УРСР від 27 червня 1983 року № 0119 виправно-трудова колонія (№ 5) (установа ІН 316/5 УВС Миколаївського облвиконкому) з 01 липня 1983 року перепрофільована в установу виконання покарань для утримання засуджених чоловіків, хворих закритими формами туберкульозу легень з лімітом наповнення 600 чоловік, у тому числі стаціонару на 100 ліжок, з направленням хворих засуджених на лікування в ВТК №5 зі слідчих ізоляторів і виправно-трудових колоній у відповідності з вимогами наказу МВС УРСР №0230-1980 року та за нарядами медичного управління МВС УРСР.

Переліком спеціалізованих установ та міжобласних лікарень УВП, до яких направляються засуджені, хворі на туберкульоз, затвердженим Наказом МВС України від 11 жовтня 1994 року № 556, установа ІН 316/5 УМВС України в Миколаївській області визначена як спеціалізована установа, в яку направляються на лікування чоловіки, хворі на активну форму туберкульозу, які підлягають триманню на загальному та посиленому режиму ув'язнення та неповнолітні чоловічої статті, хворі на активну форму туберкульозу. Аналогічне визначення установи було зазначено у Переліку, затвердженому наказом МВС України № 836 від 03 грудня 1996 року.

На підставі наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань №165 від 29 листопада 1999 року «Про введення в дію нових найменувань органів та установ кримінально-виконавчої системи України» установа ІН-316/5 перейменована в Снігурівську виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5).

Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 02 квітня 2009 року № 59 Снігурівську виправну колонію № 5 УДДУ у Миколаївській області перейменовано у спеціалізовану туберкульозну лікарню середнього рівня безпеки.

Згідно наказу Державного Департаменту України з питань виконання покарань № 157 від 14 липня 2009 року «Про організаційно-штатні посади» введено в дію нове найменування Снігурівська виправна колонія Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№5) спеціалізована туберкульозна лікарня середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз), планове наповнення 610 осіб.

Наказом Державної пенітенціарної служби України № 427 від 18 червня 2012 року «Про організаційні штатні питання по установах виконання покарань, їх підприємствах та слідчому ізоляторі управління Державної пенітенціарної служби в Миколаївській області» Снігурівська виправна колонія № 5 Державного департаменту України з питань виконання покарань у Миколаївській області (№ 5) реорганізована у Снігурівську виправну колонію управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області (№ 5) й значиться як спеціалізована туберкульозна лікарня, середнього рівня безпеки (для тримання чоловіків, засуджених до позбавлення волі на певний строк, які хворі на туберкульоз).

Таким чином, з липня 1983 року у Снігурівській виправній колонії № 5 утримуються та лікуються засуджені чоловіки, хворі на туберкульоз, у тому числі й на активну форму туберкульозу, тобто фактично установа виконує функції інфекційного закладу охорони здоров'я, призначеного для надання спеціалізованої (вторинної) медичної допомоги засудженим, хворим на туберкульоз, а тому відноситься до інфекційних лікувальних закладів.

Враховуючи, що Снігурівська виправна колонія № 5 Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області є інфекційним закладом в розумінні статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що стаж роботи позивача підлягає зарахуванню у подвійному розмірі з 01 липня 1983 року.

Аналогічна правова позиція виловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 квітня 2017 року (К/800/10142/17), в якій також йдеться мова про неправомірність відмови УПФУ в Снігурівському районі Миколаївської області в зарахування у подвійному розмірі до страхового стажу особи період роботи у Снігурівській виправній колонії № 5.

Що стосується позиції суду першої інстанції, яка полягає в тому, що стаж позивача у подвійному розмірі підлягає зарахуванню по 31 грудня 2003 року, то суд апеляційної інстанції погоджується з даним висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до абз.5 ч.3, 4 ст.24 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який набрав чинність з 01 січня 2004 року, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності цим законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим законом.

Відповідно до вищевказаної статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», чинної на момент роботи позивача в установі ІН-316/05, робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СШД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тобто, для визначення права на призначення пенсії норми статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються як до 01 січня 2004 року, так і після цієї дати. А для обчислення розміру пенсії (визначення коефіцієнту страхового стажу) страховий стаж до 01 січня 2004 року зараховується із урахуванням пільгового обчислення за статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у подвійному розмірі), а з 01 січня 2004 року відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тобто в одинарному розмірі.

Є також правильним застосування судом першої інстанції строку звернення до суду, передбаченим частиною 2 статті 99 КАС України.

Так, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи, що рішення №17/7, яким приведено у відповідність пенсійну справу позивача без застосування періодів роботи в подвійному розмірі, прийнято 22 жовтня 2014 року, а ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом лише 24 січня 2017 року, то суд дійшов правильного висновку про задоволення вимог з 24 липня 2016 року.

Апеляційна скарга не спростовує вказані вище висновки суду першої інстанції та не містить підстав за яких можливо скасувати рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області залишити без задоволення.

Постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Снігурівському районі Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова