Справа № 642/8049/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 р.Справа № 642/8049/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2017р. по справі № 642/8049/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Харківського обласного військового комісаріату , Міністерства оборони України

про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Харківського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з отриманням III групи інвалідності, пов'язаної з проходженням військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року. ОСОБА_1 27.10.2015 року звернувся до Харківського обласного військового комісаріату з заявою та належними документами, крім того, ним була додана і довідка МСЕК від 01.04.2015 року, для призначення йому та виплати одноразової грошової допомоги. Харківським обласним військовим комісаріатом до Департаменту фінансів МОУ було направлено висновок та документи, щодо отримання одноразової грошової допомоги. Рішенням Комісії МОУ з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або внаслідок інвалідності військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016 р. протокол №24 п. 79, відповідно до якого комісія дійшла висновку про повернення документів на доопрацювання. Позивач вважає, що відмова в призначенні йому одноразової грошової допомоги та дії Міністерства Оборони України є протиправними, тому звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 79 протоколу від 08.04.2016 року № 24 комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, зобов'язати Міністерство Оборони України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом та здійснити виплату відповідно до Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови КМУ № 975 від 25.12.2013 року та наказу МОУ №530 від 14.08.2014 року, визнати протиправними діями МОУ, які полягають в недотримані вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України Комісією МОУ при вирішенні питання про призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а також зобов'язати відповідача відповідно до ст. 267 КАС України подати у 5-ти та 30-ти-денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2017 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату, Міністерства оборони України про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано п.79 протоколу №24 від 08.04.2016 р. комісії з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення Міністерства оборони України у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги…» затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 р.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України, які полягають в надсиланні документів ОСОБА_1 на доопрацювання.

Зобов'язано Харківській обласний Військовий комісаріат подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів міністерства оборони України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою КМУ 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…» та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов'язано Міністерство оборони України повторно розглянути висновок а документи подані Харківським військовим комісаріатом та вирішити питання щодо призначити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановленні інвалідності відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку «Про призначення і виплату одноразової грошової допомоги …" затвердженого постановою КМУ №975 від 25 грудня 2013 р. та Наказу Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014 року.

Зобов'язано Харківський обласний військовий комісаріат подати протягом п'ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

Зобов'язано Міністерство Оборони України подати протягом п'ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч. 1 ст. 267 КАС України.

В іншій частині позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що для виплати одноразової грошової допомоги у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності позивачем було надано неповний пакет документів. Також зазначає, що у суду першої інстанції не було належних та достатніх підстав для розгляду справи у порядку скороченого провадження. Вказує, що позивачем пропущено строк на звернення а адміністративним позовом. Просить постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2017р. по адміністративній справі № 642/8049/16-а винесену за позовом ОСОБА_1 до Харківського обласного військового комісаріату. Міністерства оборони України, про визнання протиправними дії та зобов'язати вчинити певні дії, в частині задоволення позову, скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Від представника позивачки надійшло письмове заперечення, в якому просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити та постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС України вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 195 КАС України справа розглядається в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і представника відповідача , перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до долученої до матеріалів справи копії військового квитка серії МН №2561445 виданого 08 квітня 1981 року Бежицьким міським військовим комісаріатом Брянської області, позивач ОСОБА_1 приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан ( а.с.6-11).

Згідно довідки МСЕК від 01.04.2015 року позивачу була встановлена ІІІ група інваліда війни з 01.05.2015 року безстроково.

Згідно витягу із протоколу № 77 від 05 лютого 2009 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця, «Закрита черепно-мозкова травма ( контузія 1981р.), наслідки яких підтверджені записами у медичній книжці та іншими військово-медичними документами, які в подальшому призвели до розвитку захворювань, як наслідок перенесеної контузії. Отримані позивачем поранення, (контузія) і захворювання ОСОБА_1, так, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби в країнах, де велись бойові дії ( а.с. 13).

27.10.2015 року ОСОБА_1 вперше звернувся до Харківського обласного військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, подавши відповідні документи.

Харківським обласним військовим комісаріатом до Департаменту фінансів МОУ було направлено висновок та документи, щодо отримання одноразової грошової допомоги.

Рішенням Комісії МОУ з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або внаслідок інвалідності військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби від 08.04.2016 р. протокол №24 п. 79, відповідно до якого комісія дійшла висновку про повернення документів на доопрацювання.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 року "Про військовий обов'язок і військову службу".

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку із виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ "Про військовий обов'язок і військову службу" (далі - Закон України №2232-ХІІІ).

Відповідно до статті 41 Закону України №2232-ХІІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей " (далі - Закон України №2011-XII).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України №2011-ХІІ.Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.

Приписами статті 1 Закону України №2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статей 1-2 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Нормативними актами, якими врегульовано право на отримання одноразової грошової допомоги на момент встановлення позивачу 3 групи інвалідності, є Закон України №2011-XII, в новій редакції та доповненнями, який набрав чинності з 01 січня 2014 року, та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України №2011-XII встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч. 1 статті 16-2 Закону у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІІІ групи одноразова грошова допомога виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Виходячи з тлумачення статті 16 Закону України №2011-ХІІ, суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров'я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року справа №21-446а14 та постанові від 21 квітня 2015 року справа №21-135а15.

Суд зазначає, що застосування статті 16 Закону України №2011-ХІІ, пов'язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження поданий витяг з протоколу ЦВЛК від 05 лютого 2009 року № 77, в якому зазначено, що поранення, контузія та захворювання позивача пов'язані із виконанням позивачем обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Оскільки позивач вперше в 2015 році звернувся за призначенням одноразової грошової допомоги, то до спірних відносин належить застосувати норми закону, чинні на дату виникнення у позивача права на отримання означеної допомоги з огляду на встановлення ІІІ групи інвалідності.

Пунктом 12 вказаного Порядку передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Пунктом 13 вказаного Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Аналогічні норми містяться в порядку № 499 затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

У відповідності до пунктів 12 та 13 Порядку в межах своїх повноважень Харківський обласний військовий комісаріат опрацьовує документи військо службовців, які проходили військову службу в Міністерстві оборони та направляє зроблений ним висновок до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Міністерством оборони України у місячний термін рішення у розумінні Порядку про виплату чи відмову в виплаті допомоги не прийнято, у зв'язку з чим бездіяльність є протиправною.

А оскільки документи без прийняття рішення неправомірно повернуті, вини повторно повинні бути направлені до Міністерства оборони для прийняття рішення згідно законодавства.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не було надано жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або заподіяння собі тілесного ушкодження, то колегія суддів зазначає.

Позивачем було надано копію документів, що свідчать про причини та обставини поранення - протоколу № 77 від 05.02.2009 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв - отримані колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 доведено, що під час проходження військової служби вогнепальне осколкове поранення голови, (контузія головного мозку) - пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.

Крім того з наданих до суду медицинських документів слідує, що будь - яких посилань, які б свідчили про вчинення позивачем злочину чи адміністративного правопорушення або вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження не вбачається.

Щодо вимоги про зобов'язання відповідачів відповідно до ст. 267 КАС України подати у 15 - денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу вказаної норми вбачається, що питання про надання звіту про виконання постанови вирішує суд, який прийняв судове рішення по суті спору не на користь суб'єкта владних повноважень.

Цій нормі кореспондують положення абзацу 6 п. 4 ч. 1 ст. 163 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким постанова складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій (перебіг цього строку починається з дня набрання постановою законної сили або після одержання її копії, якщо постанова виконується негайно).

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов'язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Суд встановлюючи судовий контроль діяв у межах повноважень наданих законом.

У зв'язку з тим, що для усунення порушення прав позивача ХОВК та МОУ повинно вчинити певні дії, то вимоги позивача щодо встановлення судом строку для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання судового рішення є законними, строк подачі звіту протягом п'ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили є розумним строком.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що справа була розглянута у скороченому провадженні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач вказує, що згідно ч.2 ст. 183-2 КАС України, суд може розглядати в порядку скороченого провадження адміністративні справи щодо вимог, передбачений пунктами 1-4 частини першої цієї статті, якщо такі вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Оскільки судове рішення по даній справі впливає на права та обов'язки Харківського обласного військового комісаріату, вважаємо, що у суду першої інстанції були всі підстави для винесення відповідної ухвали про проведення розгляду справи за загальними правилами КАС України та виключення облвійськомату як відповідача по справі, та залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні Міноборони.

Розгляд справ у скороченому провадженні передбачений ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно ч. 4 цієї статті у разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

В даному випадку спір стосується соціальної виплати повязаної з отриманням інвалідності.

Колегія суддів зазначає, що відповідач в запереченнях на адміністративний позов клопотань про проведення розгляду справи не заявляв, не навів жодної обставини визначеної законом щодо розгляду справи у відкритому судовому засіданні. З матеріалів таких підстав не вбачається.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на необхідність залучення третьою особою по справі відповідача, Харківський обласний військовий комісаріат, є помилковим. Оскільки вимоги заявлені і до нього як до відповідача по справі.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що розглянувши справу в порядку скороченого провадження суд першої інстанції діяв в межах ст. 183-2 КАС України.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що Міністерство оборони України не розглядало заяву позивача по суті та у встановлено законом порядку, а лише відмовило у задоволенні його заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв'язку з ненаданням повного пакету документів, а тому відсутні підстави для зобов'язання Міністерства оброни України призначити одноразову грошову допомогу, оскільки судом першої інстанції не приймалось рішення щодо покладення обов'язку на Міністерство оброни України призначити одноразову грошову допомогу, а зобов'язано лише повторно розглянути висновок та документи подані Харківським військовим комісаріатом та вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги. З цих же підстав не впливають на вирішення справи доводи апелянта, щодо невідповідності документів наданих позивачем, та доводи щодо відсутності у нього права на допомогу.

При цьому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції зайво надав оцінку праву позивача на отримання грошової допомоги, оскільки розгляд справи стосується саме бездіяльності Міністерства оборони щодо неприйнятті рішення про призначення одноразової грошової допомоги у місячний строк після надходження документів ОСОБА_1, тобто процедури проходження докуменнтів однак це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на пропуск строку на звернення з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що 08.04.2016р. Міноборони прийняло рішення по повернення документів. Отже, з моменту, коли позивач дізнався, або міг дізнатись про порушення, на його думку, його прав (тобто квітень 2016 року) до моменту звернення до адміністративного суду (тобто 20.12.2016 року) минуло більше шести місяців.

Колегія суддів не погоджується з даним твердженням, оскільки як вбачається з позовної заяви, та матеріалів справи представник позивача дізнався про висновок комісії про повернення документів на опрацювання лише 23.11.2016 року, про що свідчить клопотання представника позивача (а.с. 19).

Ст. 99 КАС України визначає строки звернення до адміністративного суду. Так. відповідно до абзацу 1 ч.2 цієї статті для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, враховуючи те, що доказів повідомлення позивача про висновок комісії раніше ніж 23.11.2016 року відповідачем не надано, а повивач і його представник дізналися про висновок комісії, що до повернення документів на опрацювання лише 23.11.2016 року, то і строк на звернення з позовом слід рахувати починаючи з цієї дати.

Посилання Міністерство оброни України на рішення Вищого адміністративного суду України від 05.07.2016 року № К/800/3396/16, від 26.05.20196 року № К/800/11775/16 є не обґрунтованим. Дані судові рішення не є рішеннями які підпадає під застосування статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів, підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2017р. по справі № 642/8049/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.