Справа № 804/8991/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2017-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2017 р. Справа № 804/8991/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіТурлакової Н. В.
при секретаріЧудновській А.С.
представника позивача представника відповідача Москаленка А.Ю Лісняк І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Військової частини № НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Військової частини № НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 , у якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 25 листопада 2013 року;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини № НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 від 05 жовтня 2016 року № 270 в частині продовження дії контракту про проходження військової служби понад встановленні строки на період до оголошення демобілізації молодшому сержанту ОСОБА_1 , командиру відділення радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони, з 25 листопада 2016 року;
- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 прийняти наказ щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту а) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (закінчення строку дії контракту).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що позивач 26.11.2013 року уклав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України строком на 3 роки, після спливу цього строку позивач звернувся із рапортом про звільнення з військової служби, у зв`язку з закінченням дії контракту. Відповідач відмовився задовольняти рапорт, посилаючись на те, що строк контракту ОСОБА_1 продовжено з 25.10.2016р. до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію. Позивач не погоджується із вищевикладеним, вважаючи, що особливий період не діє, в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації. Згоди на продовження дії контракту він не надавав та нового контракту не укладав.
Представником відповідача надані суду письмові заперечення, в яких зазначено, що відповідно до пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 визначено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але до категорії військовослужбовців зазначених у даній частині статті позивач не відноситься.
В судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав та просив задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ньому.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечував обґрунтовуючи свою позицію доводами викладеними в запереченнях.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Згідно матеріалів справи судом встановлено, що 25.11.2013р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 укладено контракт, згідно умов якого ОСОБА_1 добровільно бере на себе зобов`язання з проходження військової служби у Збройних силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби та цим контрактом. Відповідно пункту 3 цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки. Пунктом 4 визначено, що сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами. Контракт набрав чинності з 25.11.2013 року.
Факт прийняття на військову службу закріплений у військовому квитку Серія НОМЕР_3 виданий Новомосковсько-Магдалинівським військовим комісаріатом Дніпропетровської області 25.02.2014 року, військову службу за контрактом проходив у військовій частині НОМЕР_1 з 25.11.2013р. наказ №77-к, з 25.05.2016 р. польова пошта НОМЕР_2 .
12 серпня 2015 року ОСОБА_1 видано посвідчення серія ( НОМЕР_4 від 12.08.2015р.) учасника бойових дій.
25.10.2016 року позивач звернувся до командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 з рапортом про звільнення його з військової служби у зв`язку із закінченням строку дії контракту, на підставі п.а ч.6 ст.26 Закону України.
Однак рапорт позивача задоволений не був. Натомість на ньому міститься резолюція НВП майор Боровин «Згідно чинного законодавства підстав для звільнення не має».
05 жовтня 2015 року командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_2 видано наказ № 270, яким молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 командиру відділення радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони продовжено строк військової служби з 25.11.2016р. до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.
Підстава: закінчення строку контракту, телеграма директора Департаменту кадрової політики № 226/1/10 від 18.03.2014р.
Правовідносини, що склалися між сторонами у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законами України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про оборону України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указами Президента України «Про часткову мобілізацію».
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1, 2, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі Закон №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності; проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно вказаного Закону для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються строки військової служби в календарному обчисленні.
Пунктом «б» частини 2 статті 26 Закону №2232-XII встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється щодо військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
За загальним правилом пункту «а» частини 6 статті 26 цього Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 23 Закону №2232-XII (в редакції станом на момент вчинення спірних правовідносин), у разі настання особливого періоду, для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Частина 8 статті 26 Закону №2232-XII передбачає підстави звільнення військовослужбовців під час особливого періоду: - з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 та 3 (пункт 1); - воєнного стану (пункт 2); - після прийняття рішення про демобілізації (пункт 3).
Аналіз вищенаведених норм права дозволяє зробити висновок про те, що закінчення дії строку контракту є підставою для його розірвання у тому випадку, якщо не було виявлено бажання військовослужбовця укласти новий контракт, при цьому в односторонньому порядку продовження дії строку контракту на проходження військової служби понад встановлений контрактом строк можливо лише виключно у разі настання особливого періоду.
На думку суду, особливості продовження строку військової служби та підстав звільнення з військової служби є підставою виникнення цього спору та пов`язано із початком та закінченням особливого періоду, а також питанням чи у всіх випадках оголошення мобілізації в подальшому прийматиметься рішення про демобілізацію.
Визначення особливого періоду надано в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та статті 1 Закону України «Про оборону України».
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;
Крім цього, в статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення мобілізації.
Мобілізація це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.
Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Суд зазначає, що у законодавстві визначення особливого періоду має прив`язку до початку мобілізації, часу мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнного часу і частково відбудовного періоду після закінчення воєнних дій. Поняття демобілізації жодним чином не прив`язано до особливого періоду відповідно до законодавства.
Виконуючим обов`язки Президента України 17.03.2014 року було видано Указ «Про часткову мобілізацію» №303/2014, яким оголошено та проведено частково мобілізацію протягом 45 діб, цей указ набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1126-VII від 17.03.2014 року, який набрав чинності 18.03.2014 року.
Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 від 06.05.2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1240-VII від 06.05.2014 року, який набрав чинності 07.05.2014 року.
Указом Президента України №607/2014 від 21.07.2014 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено часткову мобілізацію протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №1595-VII від 22.07.2014 року, який набрав чинності 24.07.2014 року.
Указом Президента України №15/2015 від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом, який набрав чинності після затвердження його Верховною Радою України Законом України «Про затвердження Указу «Про часткову мобілізацію» №113-VIII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 20.01.2015 року.
Враховуючи вищезазначені Укази Президента України, особливий період, визначення якого наведено в статтях 1 Законів України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та «Про оборону України» в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.05.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року, з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року.
Указом Президента N 115/2016, від 25.03.2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15».
Відповідно до пункту 17 частини першої статті 106 Конституції України, керуючись підпунктом "є" пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", постановлено, провести у березні - квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період: призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію" і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 "Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 "Про часткову мобілізацію"; призваних під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 "Про часткову мобілізацію".
Приймаючи рішення по суті пору суд зазначає наступне.
Доводи відповідача, що закінчення особливого періоду має здійснюватись шляхом оголошення Указу Президента України «Про демобілізацію», у зв`язку із чим особливий період не закінчується періодами, визначеними Указами Президента України «Про часткову мобілізацію», та триває по сьогоднішній день - суд вважає помилковими з огляду на наступне.
Ч.3 ст.23 Закону України «Про оборону України» закріплює, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
У разі закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію дія таких контрактів припиняється достроково.
Прийняття рішення про демобілізацію прямо пов`язано із закінченням раніше введеного воєнного стану (настання воєнного часу), що випливає із абзацу третього пункту 1 частини 9 статті 23 вказаного Закону.
Частина 8 статті 26 Закону №2232-XII передбачає підстави звільнення військовослужбовців під час дії особливого періоду, та 22.08.2015 року закінчився строк, на який оголошено останню хвилю часткової мобілізації, нове рішення про проведення мобілізації не приймалось, як і рішення про введення воєнного стану, отже, суд доходить висновку, що на час закінчення дії контракту ОСОБА_1 (25.11.2016р.) особливий період не діяв, тому ч.8 ст. 26 Закону №2232-XII застосуванню не підлягає.
На думку суду, настання особливого періоду пов`язано із оголошенням мобілізації, що в подальшому переходить або в: 1) закінчення особливого періоду із спливом періоду на який оголошено мобілізацію, або в 2) введення воєнного стану ((настання воєнного часу), що в подальшому потребує демобілізації як переходу до мирного стану (часу)), проте період на який оголошувалась мобілізація сплив, а воєнний стан не вводився.
Крім того при прийнятті рішення судом враховано, що позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_4 від 12.08.2015р., копією військового квитка, та поясненнями наданими сторонами в судовому засіданні.
Доводи відповідача з посилання на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 06.12.2016р., судом не приймаються, оскільки спірні правовідносини виникли до прийняття вказаного Закону, а відповідно до ч.2 ст.5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Таким чином суд погоджується з доводами позивача, що укладення Контракту як строкової форми залучення до публічної служби з відповідним обмеженням правового статусу та підпаданням під посилену юрисдикцію держави, повинно відбуватись на умовах максимальної правової визначеності щодо строку дії таких обмежень і не може бути віднесено до сфери необмеженої дискреції суб`єктів владних повноважень.
У цілях інтересів держави у сфері національної безпеки гарантовані військовослужбовцям конституційні права та свободи можуть бути обмеженими. Однак будь-які обмеження щодо реалізації прав і свобод осіб, що проходять військову службу, у тому числі продовження строку дії контракту, можуть бути вжиті державою у разі якщо це має законні цілі, відповідає нагальній необхідності і такі обмеження співрозмірні переслідуваній меті.
П.3,8 ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони в тому числі обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), та з дотриманням принципу пропорційності, зокрема дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з огляду на що дії Військової частини - польова пошта НОМЕР_5 щодо відмови у звільненні з військової служби позивача у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 13.11.2012 року, вказаним вимогам не відповідають.
Так судом встановлено, що позивач з рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту звернувся 25.10.2016р., тобто після закінчення особливого періоду, який діяв до 22.08.2015 року, в умовах відсутності мобілізації чи воєнного стану, а тому у відповідача - військової частини були відсутні правові підстави для відмови у звільненні позивача з військової служби у запас за його рапортом у зв`язку з припиненням контракту, а тому дії військової частини, які полягають у відмові звільнити позивача з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 25.11.2013 року, підлягають визнанню судом протиправними.
З метою захисту порушеного права позивача суд, зобов`язує Військову частину № НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 25.11.2013 року.
Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.11, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Військової частини № НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні з військової служби ОСОБА_1 у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 25.11.2013 року, за п.а) ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу
Визнати протиправним та скасувати наказ Військової частини № НОМЕР_1 - польова пошта В 2830 від 05.10.2016 року № 270 про продовження строку військової служби молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 командиру відділення радіолокаційної станції взводу управління начальника протиповітряної оборони з 25.11.2016р. до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію
Зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 - польова пошта НОМЕР_2 прийняти наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пунктом а) частини шостої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (закінчення строку контракту).
Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Н.В. Турлакова