Справа № 237/5290/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ліпчанський С.М.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року справа №237/5290/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Васильєвої І.А., суддів Василенко Л.А., Гайдара А.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 01 березня 2017 р. у справі № 237/5290/16-а (головуючий І інстанції Ліпчанський С.М.) за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання незаконними рішення та дій щодо відмови в призначені пенсії та зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовом до Управління пенсійного фонду в Мар'їнському районі Донецької області, в якому просив, визнати неправомірними (незаконним) рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII (далі - Закон № 1789-XII), зобов'язати відповідача прийняти рішення про призначення пенсії за вислугу років з 27.09.2016 року, провести обчислення, нарахування та виплату пенсії згідно ст. 50-1 Закону № 1789-XII виходячи із розрахунку 90 відсотків суми щомісячного заробітку (а.с.3-8).

Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області від 01 березня 2017 року задоволено позовні вимоги. Суд першої інстанції визнав незаконним (неправомірним) рішення управління пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про відмову у призначенні пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону № 1789-XII ОСОБА_2, зобов'язав управління пенсійного фонду в Мар'їнському районі Донецької області прийняти рішення про призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років з 27.09.2016 року, провести обчислення, нарахування та виплату пенсії згідно ст. 50-1 Закону № 1789-XII виходячи із розрахунку 90 відсотків суми щомісячного заробітку (а.с.37-42).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Окрім того, вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи (а.с.44-47)

В апеляційній скарзі зазначено, що приписи статті 50-1 Закону № 1789-XII щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015 року, тобто, з 15.07.2015 року порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури визначеного статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII). Крім того, з урахуванням п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VII (далі - Закон № 213-VII), які не скасовані та не визнанні неконституційними, до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років до апелянта та розгляду справи судом діяв Закон № 1697-VII та Закон № 213-VII, що не було враховано судом. Крім того, з урахуванням положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

27 вересня 2016 року позивач, як працююча особа в органах прокуратури, звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області від 06 жовтня 2016 року відмовлено позивачу у призначені пенсії. Відмова обґрунтована тим, що на дату звернення положення статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ втратили чинність, діє Закон № 1697-VII. Законом № 213-VIII з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Загальний стаж позивача складає 24 роки 11 місяців 1 день, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів (з урахуванням половини строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі) складає 22 роки 10 місяців 20 днів (а.с.23-24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1789-ХІІ, відповідно до положень ст. 50-1 якого позивач має право на призначення пенсії за вислугою років.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Спірним питання у справі є право позивача на призначення пенсії у відповідності до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що 15 липня 2015 року набрав силу Закон України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року № 1697-VII.

Відповідно до пп.1 п.3 Прикінцевих положень Закону № 1697-VII, визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом, зокрема, Закон України "Про прокуратуру", крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року;

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

Зазначені зміни до законодавства не визнані неконституційними в установленому порядку, а тому підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Отже, приписи ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015р.

Тобто, з 15.07.2015р. статтею 86 Закону № 1697-VII визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

За приписами частини 1 статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Названій правовій нормі Основного Закону України дано офіційне тлумачення згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99.

У абзаці 2 пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, у даному випадку, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 50-1 Закону № 1789-XII, яка на момент звернення позивача до УПФУ з заявою про призначення пенсії, вже не діяла. Враховуючи, що позивач реалізував своє право на звернення за призначенням пенсії 27.09.2016 року, питання щодо наявності у нього права на пенсійне забезпечення, як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час статті 86 Закону № 1697-VII, а не Закону № 1789-ХІІ.

Крім того, колегія суддів зазначає, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Таким чином, дії відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугою років на підставі Закону № 1789-ХІ, є правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області на постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 01 березня 2017 р. у справі № 237/5290/16-а, - задовольнити.

Постанову Мар`їнського районного суду Донецької області від 01 березня 2017 р. у справі № 237/5290/16-а, - скасувати.

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання незаконними рішення та дій щодо відмови в призначені пенсії та зобов'язання здійснити призначення пенсії за вислугою років.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Л.А. Василенко

А.В. Гайдар