Справа № 803/433/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/5269/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року у справі за його позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_2 та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі ПАТ) ОСОБА_2 (далі Уповноважена особа) та Фонду у якому просив: визнати протиправними дії Уповноваженої особи стосовно відмови в акцептуванні грошових вимог позивача як кредитора ПАТ; зобовязати Уповноважену особу включити ОСОБА_1 до 4 черги задоволення кредиторських вимог на суму 1 999 571 грн до ПАТ; зобовязати виконавчу дирекцію Фонду затвердити включення кредиторських вимог позивача до 4 черги кредиторських вимог до ПАТ.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року відмовлено у відкриті провадження в адміністративній справі.

Не погодившись з постановленою ухвалою її оскаржив позивач, який покликаючись на порушення норм процесуального права, просить таку скасувати і направити справу для продовження розгляду. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд дійшов помилкового висновку про те, що вимоги за його позовом не поширюються на юрисдикцію адміністративних судів та повинні розглядатися в порядку господарського судочинства. Вказує на те, що оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а Уповноважена особа виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Позивач просив про розгляд справи за його відсутності.

Фонд та Уповноважена особа в судове засідання не надіслали своїх представників, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Щодо клопотання Уповноваженої особи про відкладення розгляду справи, у звязку із зайнятістю її представника в іншому судовому засіданні, то на думку апеляційного суду таке є необґрунтованим, оскільки про розгляд справи така була повідомлена завчасно та могла забезпечити участь іншого представника у цьому судовому засіданні, а тому, апеляційний суд, відповідно до ч.1 ст.41 КАС, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд виходив із того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації банку не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такі висновки є вірними з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_1 та ПАТ було укладено договори банківського вкладу в іноземній валюті «Супер вклад» від 25.12.2014 №143243-56 та 22.01.2015 №5795-56 (далі Договори) на загальну суму 100000 доларів США (а.с.30, 31).

На підставі постанови Правління Національного банку України (далі НБУ) від 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.03.2015 №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, тобто по 19.06.2015 включно та призначено Уповноважену особу (а.с.32).

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ, запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду, керуючись ч.4 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон №4452-VI) виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 15.06.2015 №116 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19.07.2015 включно та продовження повноважень Уповноваженої особи до 19.07.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.07.2015 №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ та призначення Уповноваженої особи.

Після вивільнення грошових коштів, що були розміщені на депозитних рахунках з під обтяження (в забезпечення виконання кредитних зобовязань за Договорами укладались договори застави майнових прав) позивачем до Уповноваженої особи була подана заява про включення до реєстру виплат гарантованої суми за вкладами.

06.02.2017 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Фонду з проханням виплатити йому гарантовану суму відшкодування за вкладами в ПАТ. 24.02.2017 останній листом повідомив позивача, що гарантована сума за вкладами була перерахована Фондом на рахунок за переказом в Приватне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» (далі ПАТ-2; а.с.33).

На підставі цього ОСОБА_1 до Уповноваженої особи була скерована заява про визнання грошових вимог кредитора, у задоволенні якої останньою було відмовлено.

Законом №4452-VI установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону №4452-VI Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Статтею 47 цього ж Закону передбачено, що Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду. До неї застосовуються правила та вимоги, визначені ст.35 цього Закону. Рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Уповноважена особа Фонду: 1) діє без довіреності від імені банку, що ліквідується; 2) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 3) виконує організаційно-розпорядчі функції для реалізації процедури ліквідації банку; 4) здійснює повноваження Фонду, визначені цим Законом та делеговані їй Фондом; 5) звітує про результати своєї роботи перед виконавчою дирекцією Фонду (ст.37 Закону №4452-VI).

Разом з тим, згідно зі ст.17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

У даній справі спірні правовідносини виникли на підставі цивільно-правової угоди (договору банківського вкладу) й в силу вимог закону саме на Фонд в указаному спорі покладено обов'язок відшкодувати зазначені кошти від імені сторони правочину, тобто від імені ПАТ.

Згідно із частинами 1 та 2 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд справ за КАС або Господарським процесуальним кодексом віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Враховуючи вищезазначене, звернення позивача до субєкта владних повноважень не є підставою для розгляду спору у порядку адміністративного судочинства, оскільки, позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин, а саме із цивільно-правової угоди, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 9 листопада 2016 року №6-2309цс16.

Відтак, незважаючи на те, що звернення позивача до суду з позов було зумовлено відмовою Уповноваженої особи щодо включення його до черги акцептованих вимог кредиторів усі дії, що були передумовою для такого звернення повязані із виконанням умов цивільно-правової угоди, тобто Договорів.

Висновок ж суду першої інстанції про те, що вимоги за позовом підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, хоча і є помилковим, проте не може бути підставою для скасування такої ухвали, оскільки судом апеляційної інстанції на підставі наведеного вище встановлено, що вимоги до Уповноваженої особи та Фонду, які повязані відшкодуванням коштів за вкладами відповідно до цивільно-правових угод (зокрема кредитного або депозитного договору), які виникли на стадії ліквідації банку підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на це, доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5

Повний текст виготовлений 29 травня 2017 року.