Справа № 520/10309/16-а
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/10309/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Калашнікова О.І.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одесі на постанову Київського районного суду м.Одеса від 15 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одесі про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити певні дії -,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до суду з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси (далі- Центральне ОУПФ України м. Одесі, відповідач) (з урахуванням уточнень), про визнання рішення УПФ №824745 від 11 березня 2016 року незаконним та зобов'язати відповідача призначити їй - позивачці - пенсію у зв'язку з втратою годувальника з 01 вересня 2015 року довічно відповідно до положень ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» №502-УІ від 04 вересня 2008 року, виходячи з розміру пенсії годувальника, що розрахована як 90% від заробітку померлого чоловіка.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що дії відповідача щодо відмови у задоволенні заяви про перехід з одного виду пенсії на інший у зв'язку з втратою годувальника не відповідають вимогам ЗУ «Про обов'язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про прокуратуру», оскільки порушують її право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Постановою Київського районного суду м.Одеса від 15 лютого 2017 року позов задоволений частково. Визнано неправомірним рішення Центрального ОУПФ України м. Одесі №824745 від 11 березня 2016 року «Про відмову у перерахунку пенсії». Зобов'язано Центральне об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одесі перевести з 01 вересня 2015 року довічно ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника - ОСОБА_3, який отримував пенсію на підставі ЗУ «Про прокуратуру» у розмірі 90% від середньомісячного заробітку. Стягнуто з Державного бюджету на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Центральне ОУПФ України м. Одесі звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Центрального ОУПФ України м. Одесі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_2 з 2006 року перебуває на обліку в Центральному ОУПФ України м. Одесі і отримує пенсію за віком. У лютому 2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про перехід з одного виду пенсії на іншу у зв'язку з втратою годувальника - чоловіка - ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_3 перебував на обліку в Центральному ОУПФ України м. Одесі і отримував пенсію, призначену відповідно до положень ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру».

11 березня 2016 року рішенням Центрального ОУПФ України м. Одесі №824745 позивачці відмовлено у задоволенні заяви про переведення з одного виду пенсії на інший з посиланням на п.5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Не погоджуючись з вищевказаною відмовою позивачка звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що реалізація права на соціальний захист та неприпустимість обмеження прав громадян на достатній життєвий рівень закріплений нормами Конституції України, відповідно до яких конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В апеляційній скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Київського районного суду м.Одеса від 15 лютого 2017 року та ухвалення нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з таким доводом апелянта з огляду на наступне.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», встановлено, що особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, з інвалідності, за втрати годувальника), призначають один з цих видів пенсій за її вибором.

Згідно ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до п.п. «в» ч. 3 ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» непрацездатними членами сім'ї вважаються один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює; згідно з ч. 1 ст. 38 зазначеного вище закону члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно ст. 46 Закону України «Про пенсійне забезпечення» сім'я, яка має право на пенсію в разі втрати годувальника, може звертатися за призначенням пенсії в будь-який час після смерті або встановлення безвісної відсутності годувальника без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року, пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого, які були на його утриманні на момент смерті (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), за наявності у померлого годувальника стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 70 відсотків - на двох і більше членів сім'ї. До непрацездатних членів сім'ї померлого прокурора або слідчого належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що позивачка та її чоловік проживали разом по АДРЕСА_1.

Основним джерелом існування сім'ї була пенсія дружини в розмірі 1 298,62 грн. і пенсія чоловіка в розмірі - 7 936 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія ОСОБА_3 була призначена в 1999 році і нарахована відповідно до ч.1 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в розмірі 90% від заробітку заступника прокурора м. Одеси.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Так, пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Колегією суддів встановлено, що позивачка при зверненні до відповідача із вказаною заявою надала всі необхідні документи для здійснення переведення позивачки з одного виду пенсії на інший у зв'язку з втратою годувальника. До того ж колегія суддів звертає увагу, що дані документи наявні в матеріалах пенсійних справ ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3, які містяться в Центральному ОУПФ України м. Одесі. Таким чином, з урахуванням викладеного, у колегії суддів відсутні сумніви їх відповідності вимогам вищевказаного Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи також вбачається, що пенсія чоловіка була для позивачки постійним і основним джерелом засобів до існування.

Аналізуючи вищевказані обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності прийняття оскаржуваного рішення Центрального ОУПФ України м. Одесі від 11 березня 2016 року №824745 про відмову у задоволенні заяви позивачки з посиланням на п.5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 03 березня 2015 року №213, оскільки відповідачем застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Реалізація права на соціальний захист та неприпустимість обмеження прав громадян на достатній життєвий рівень закріплений нормами Конституції України, відповідно до яких конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одесі залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Одеса від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв