Справа № 154/2027/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2017 р. Справа № 876/449/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника відповідача Смілки В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 28.07.2016 року звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо непризначення одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, зобов`язання Міністерства оборони України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 року позов задоволено частково.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

До суду апеляційної інстанції було надіслано клопотання Департаменту фінансів Міністерства оборони України про заміну сторони по справі, однак як встановлено колегією суддів вказане клопотання вирішувалось судом першої інстанції та в задоволенні такого було відмовлено оскільки чинним процесуальним законодавством не передбачено можливості виключення відповідача зі складу осіб, які беруть у справі.

Постанова в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржена, тому відповідно до частини 1 статті 195 КАС України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у період з 01 серпня 1972 року по 25 жовтня 1991 року проходив військову службу у Радянській армії СРСР та приймав участі у виконанні інтернаціонального обов`язку з 24 вересня 1983 року по 11 жовтня 1985 року у Демократичній республіці Афганістан, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій, військовим квитком та довідкою Володимир-Волинського ОРВК від 22 січня 2016 року №18/1.

Відповідно до довідки Волинської обласної медико-соціальної експертної комісії серія 12ААА №138158 від 05 травня 2015 року ОСОБА_1 первинно та довічно визнано інвалідом ІІІ групи у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконання обов`язків військової служби.

Також витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1332 від 10 квітня 2015 року підтверджено, що його захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

22 січня 2016 року позивач через Володимир-Волинський об`єднаний районний військовий комісаріат подав заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги внаслідок первинного встановлення йому ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язком військової служби, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. До заяви були додані: 1) копія паспорту; 2) копія довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; 3) копія військового квитка; 4) витяг з послужного списку; 5) довідка про проходження військової служби; 6) висновок судово-медичної експертизи; 7) витяг із протоколу ВЛК; 8) довідка до акту огляду МСЕК.

Вказані документи через ІНФОРМАЦІЯ_1 були направлені для розгляду до Міністерства оборони України, що підтверджується відповідними супровідними листами.

З витягу протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 13 травня 2016 року №34 слідує, що розглянувши подані документи комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів поданих на розгляд особами з числа колишніх військовослужбовців, оскільки відсутні документи, що свідчать про причину та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку №975. У зв`язку з викладеним, документи ОСОБА_1 повернуті на доопрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом від 25 травня 2016 року №704/6 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив ОСОБА_1 про результат розгляду його заяви комісією.

При цьому, як слідує з пояснень позивача та підтверджується матеріалами справи виписний епікриз, в якому описані обставини отримання поранення ОСОБА_1 у 1984 році та довідка військової частини польова пошта 51863 №1581 до заяви про призначення одноразової допомоги не були додані та були отримані позивачем у Володимир-Волинському ОРВК вже після відповіді про повернення документів на доопрацювання. Аналогічно, архівні довідки Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації були отримані позивачем вже під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців, відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується, в тому числі, у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Суд вважає помилковими доводи Міністерства оборони України, що позивач не є діючим військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом, оскільки дія підпункту 4 пункту 2 статті 16 Закону поширюється і на осіб, які звільненні з військової служби, тобто і на ОСОБА_1 .

Пунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до частини 6 статті 16-3 Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

А як передбачено у частині дев`ятій цієї ж статті, порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі по тексту Порядок).

При цьому, у пункті 2 вищевказаної постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., N 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. N 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. N 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., N 89, ст. 3255); допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно частини 1 пункту 6 Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Отже, виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» колегія суддів погоджується, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає у тому разі коли інвалідність настала після його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року справа № 21-446а14.

Враховуючи той факт, що інвалідність позивачу встановлена у 2015 році, тобто вже після прийняття Порядку №975, розгляд питання про призначення одноразової допомоги повинен здійснюватися саме згідно Порядку №975, а не згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. N 499.

Пунктом 12 Порядку №975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

А пунктом 13 цього Порядку визначено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

З аналізу вищенаведених норм порядку слідує, що Міністерство оборони України, як розпорядник бюджетних коштів протягом одного місяця з дня надходження заяви про призначення одноразової допомоги зобов`язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. Будь-яких альтернативних рішень розпорядника бюджетних коштів (про повернення на доопрацювання документів, про зупинення розгляду документів тощо) ні Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні Порядок №975 не передбачає.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи із вимог статті 71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В розглядуваному випадку, перевіривши дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 на призначення одноразової грошової допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що вони вчинені не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, який передбачений Порядком №975, оскільки вказаний порядок не передбачає права розпорядника бюджетних коштів повертати документи на доопрацювання.

Крім того, на думку суду, враховуючи, що дані про обставини отримання позивачем поранень у 1984 та 1985 роках містилися в його особовій справі, комісія Міністерства оборони України мала б витребувати їх з районного військового комісаріату, а не повертати документи на доопрацювання.

Однак, зважаючи на те, що жодного рішення по суті заяви ОСОБА_1 про призначення йому одноразової грошової допомоги не прийнято, суд не має права підміняти собою розпорядника бюджетних коштів та приймати за нього рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Вирішення цього питання по суті є виключною компетенцією розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України, а суд має право лише перевірити правомірність його рішення у випадку відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Позивач, звертаючись до Міністерства оборони України через районний та обласний військовий комісаріат мав законне право отримати рішення по суті його заяви (або позитивне, або негативне) і захист його права не може залежати від дій чи бездіяльності окремих структурних підрозділів Міністерства оборони України. Міністерство оборони України є належним відповідачем у справі і саме на нього, як розпорядника бюджетних коштів згідно Порядку №975, покладений обов`язок прийняти рішення по суті заяви ОСОБА_1 про призначення одноразової допомоги.

Також не беруться до уваги доводи Міністерства оборони України, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги оскільки проходив військову службу у Радянській армії СРСР, оскільки вказані доводи могли б бути підставою для відмови у призначення одноразової грошової допомоги. Оскільки у даному випадку будь якого рішення по суті заяви ОСОБА_1 не прийнято, тому такі доводи є передчасними та до уваги не беруться.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 року у справі №154/2027/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 23.05.2017 року