Справа № 665/774/17
Суддя: Пилипенко І. О.
Дата ухвалення: 2017-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 665/774/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2017 р. суддя Чаплинського районного суду Херсонської області Пилипенко І.О., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу з питань державної реєстрації Чаплинського району, Херсонської області про визнання статуту ФГ «Скіф О» від 12.02.2013 року та рішення загальних зборів товариства від 25.01.2013 року недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

До Чаплинського районного суду Херсонської області 29.05.2017 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відділу з питань державної реєстрації Чаплинського району, Херсонської області про визнання статуту ФГ «Скіф О» від 12.02.2013 року та рішення загальних зборів товариства від 25.01.2013 року недійсним, в якому він просить визнати недійсним рішення загальних зборів оформлені протоколом №01 від 25.01.2013 року, статут ФГ «Скіф О» від 12.02.2013 року №06000365 та зобовязати відділ з питань державної реєстрації Чаплинської районної державної адміністрації скасувати державну реєстрацію змін до установчих документів ФГ «Скіф О», внесених на підставі протоколу №01 від 25.01.2013 року. Стягнути з відповідача сплачені судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує в тому числі, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В Постанові №8 від 20.05.20013 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних суддів» Пленум Вищого адміністративний суду України зазначає: «За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З огляду на викладене, суддя вважає, що у правовідносинах між позивачем та відповідачем зі сторони позивача не виникло відносно відповідача жодних владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Крім того, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачем заявлено вимоги про визнання статуту ФГ «Скіф О» від 12.02.2013 року та рішення загальних зборів товариства від 25.01.2013 року недійсними.

При цьому, зі змісту позовної заяви вбачається, що рішенням 12 сесії Чаплинської районної ради народних депутатів від 08.04.1993 року за №140 та розпорядження народних депутатів від 13.08.1993 року позивачем ОСОБА_1 було засновано та зареєстроване фермерське господарство «Скіф». З дати заснування господарства, були визначені його члени ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У 2009 році керуванням господарства він доручив ОСОБА_2 Однак заяв щодо виходу з членства товариства, головування, ним не подавалось. Підпис в протоколі зборів №01 від 25.01.2013 року він не ставив, а той що існує в протоколі йому не належить. Під час проведення зборів 25.01.2013 року були грубо порушені права позивача як засновника господарства та порядок скликання зборів, оскільки його не було повідомлено про проведення загальних зборів учасників господарства.

Таким чином, на вказані вимоги позивача про визнання статуту ФГ «Скіф О» від 12.02.2013 року та рішення загальних зборів товариства від 25.01.2013 року недійсними не поширюється юрисдикція адміністративних судів, оскільки вказані установчі документи не є рішенням суб'єкта владних повноважень, а отже, не породжують публічних правовідносин, що можуть бути предметом адміністративного спору.

Вимога про скасування державної реєстрації змін до установчих документів ФГ «Скіф О» є похідною від вимоги про визнання недійсними рішень загальних зборів, яким було внесено зміни до установчих документів, а тому спірна вимога є підвідомча господарським судам. Моментом виникнення у особи права на вимогу про скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи є набрання законної сили судового рішення про визнання недійсним рішень загальних зборів, які були підставою для реєстрації відповідних змін.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно п. 4 ст. 12 Господарського кодексу України господарським судам підвідомчі: справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Згідно п. 1.12 Рекомендацій Президії Вищого господарського суду України № 04-5/14 від 28.12.2007 «Про практику застосування законодавства у розгляді справ, що виникають з корпоративних відносин» для розмежування трудових та корпоративних спорів у справах, пов'язаних з рішеннями про обрання або звільнення, відкликання керівників та інших посадових осіб товариства, господарським судам слід враховувати підстави подання позову. Трудовим є спір, пов'язаний із застосуванням норм Кодексу законів про працю України та з порушенням права позивача на працю, підставою ж виникнення корпоративного спору є порушення або оспорювання корпоративних прав учасників (акціонерів) господарських товариств, норм ЦК України ( 435-15 ), Господарського кодексу України ( 436-15 ) (далі - ГК України), Закону України "Про господарські товариства" ( 1576-12 ), вимог установчих документів господарських товариств.

Недотримання вимог законодавства та установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства є порушенням прав учасників (акціонерів) на управління товариством, а не трудових прав керівника (інших посадових осіб) товариства. Відповідно з позовом про визнання недійсними рішень загальних зборів з цих підстав вправі звертатися учасники (акціонери) господарського товариства. Тому спори про визнання недійсними рішень загальних зборів з підстав порушення порядку їх скликанням та проведення, в тому числі рішень про обрання, звільнення, відкликання тощо керівників та інших посадових осіб господарських товариств, належать до корпоративних спорів і підлягають вирішенню господарськими судами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він відноситься до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 6 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 109 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до відділу з питань державної реєстрації Чаплинського району, Херсонської області про визнання статуту ФГ «Скіф О» від 12.02.2013 року та рішення загальних зборів товариства від 25.01.2013 року недійсними.

Роз'яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали до Одеського апеляційного адміністративного суду. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.О. Пилипенко