Справа № 161/17090/16-а,2-а/161/179/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року № 876/3809/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2017 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови про стягнення виконавчого боргу,-

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2016 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області звернулося до суду із адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, в якому просило визнати дії відповідача неправомірними, скасувати постанову від 09.11.2016 року про стягнення з позивача 5800 грн. виконавчого збору та скасувати постанову від 01.12.216 року про відкриття виконавчого провадження.

Луцький міськрайонний суд Волинської області постановою від 06 лютого 2017 року адміністративний позов задовольнив.

Визнав протиправними дії головного державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо ухвалення постанови від 09.11.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №52853856 та щодо ухвалення постанови від 01.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження №53018202.

Також суд скасував постанову державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 09.11.2016 року про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №52853856 та постанову державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 01.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження №53018202.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області подав апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що державні органи на запити щодо порядку виконання рішень, де відповідачем є держава і у рішенні є зобов'язання вчинити певні дії посилаються на статтю 7 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», згідно якої виконання рішень суду про зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, держави підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов'язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.»

Але знову ж таки використання ст.7 Закону обмежується тим, що суди відмовляють державним виконавцям у зміні способу і порядку виконання рішення, базуючись на тих самих аргументах, викладених у інформаційному листі Вищого адміністративного суду. А ті одиничні випадки, коли суд першої інстанції приймає позитивне рішення, згодом скасовуються апеляційними судами.

Отже, на думку відповідача, використання положень ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» на сьогодні фактично унеможливлюється наявною судовою практикою і відсутністю офіційних роз'яснень державних органів щодо застосування його положень.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 5 800 грн. виділено в окреме виконавче провадження та 01.12.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Оскільки вищезазначене рішення суду на даний час не виконано, у державного виконавця були всі правові підстави для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, як визначено абз.2 ч.5 ст.26, ст.27, ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.11.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52853856 за виконавчим листом №2-а/6193/11/0308, виданим 30.10.2015 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області про зобов'язання ГУПФ України провести перерахунок та виплачувати ОСОБА_3 підвищення до пенсії у розмірі 2 мінімальних заробітних плат та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 25 % мінімальної пенсії за віком згідно ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.12.2010 року з врахуванням виплачених сум та до подальших змін в діючому законодавстві.

Частиною 3 вказаної постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 5800 грн.

01.12.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження №53018202 щодо виконання постанови про стягнення з боржника Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області виконавчого збору №52853856 від 09.11.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист № 2а-6193/11/0308, виданий 30.05.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, зобов'язує боржника вчинити дії щодо майнастягувача (виплатити), а тому в даному випадку підлягають застосуванню положення Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, а тому відповідно до вимог п. 3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є правильними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.4 ст.6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'зання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до п. 2 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою КМУ від 03.09.2014 року №440 виконанню підлягають рішення виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою ст. 2 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» суб'єкти, які видані або ухвалені до 01 січня 2013 року.

Як вбачається з постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.11.2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області ухвалене 31.05.2011 року та вступило у законну силу 04.08.2011 року, тобто в даному випадку положення вище вказаного Закону застосовується до спірних правовідносин.

Посилання відповідача на неможливість виконання рішення суду зобов'язального характеру щодо проведення соціальних виплат у зв'язку з відсутністю такого виду рішень у визначеному статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" переліку рішень, виконання яких гарантовано державою, не заслуговують на увагу, оскільки з огляду на положення статті 124 Конституції України та статті 14 КАС постанови в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити певні дії чи стягнення з нього коштів).

Зазначена вище правова позиція суду апеляційної інстанції в досліджуваних правовідносинах відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.01.2015 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обов'язковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) є Закон України «Про виконавче провадження»

Пунктом 3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження установлено, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у відповідача підстав для відкриття виконавчого провадження по стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області виконавчого збору.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 41, ч.3 ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2017 року у справі № 161/17090/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 26 травня 2017 року.