Справа № 2-а-9613/11(6-а/336/80/2017)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

25 травня 2017 рокусправа № 2-а-9613/11(6-а/336/80/2017)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2017 року у справі №2-а-9613/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 28.03.2017 року (згідно відбитку штампу на відповідному поштовому конверті) звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2017 року заяву задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для пред'явлення виконавчого документа: виконавчого листа №2-а-9613/11 до виконання, та встановлено його до 26.04.2018 року.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, пенсійний орган подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28 липня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2013 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково (а.с.8, 17).

Визнано незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя щодо непризначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 24 грудня 2010 року по 17 червня 2011 року.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м.Запоріжжя призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків від мінімальної пенсії, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 24 грудня 2010 року по 17 червня 2011 року.

Також судом було допущено негайне виконання постанови суду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання вказаних судових рішень та на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.10.2016 року, Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 26.10.2016 року був виданий виконавчий лист у зазначеній справі, який надіслано ОСОБА_1 поштою та отриманий нею 08.11.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23, 25, 26).

У виконавчому листі зазначено строк його пред'явлення до виконання - до 05.06.2016 року (а.с. 29).

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 28.03.2017 року звернулась до суду із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Задовольняючи заяву про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, суд першої інстанції виходив із того, що причини, які зумовили неподання виконавчого документу до ВДВС у річний строк, є поважними та об'єктивно непереборними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази отримання позивачем ухвали суду, направленої на його адресу апеляційною інстанцією, копія ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, виконавчий лист отримані позивачем після закінчення строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до норм ст.261 КАС України стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку подається до адміністративного суду, який видав виконавчий лист, або до адміністративного суду за місцем виконання.

Отже, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання може бути поновлено судом за наявності обґрунтованих причин, які визнаються судом поважними. При цьому поважними причинами, що зумовили пропуск строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на подання заяви про виконання виконавчого документа.

Вказана норма КАС України кореспондується з ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час подання стягувачем заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання) у відповідності до якої, стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Приписами статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній (як на час прийняття судового рішення, та і на час видачі виконавчого листа) встановлено, що виконавчий лист може бути пред'явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

ОСОБА_1, отримавши 29.10.2016 року виконавчий лист, строк пред'явлення до виконання якого закінчився 05.06.2016 року, звернулась до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання 28.03.2017 року, тобто більше ніж через дев'ять місяців поза строком пред'явлення такого виконавчого документа до виконання.

Крім того, в обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила про свою юридичну необізнаність, через яку не знала, що для пред'явлення до виконавчого листа встановлений строк, а також зазначила, що сподівалася на добровільне виконання відповідачем судових рішень.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає, що очікування стягувачем добровільної виплати боржником належної їй суми грошових коштів та юридична необізнаність не можуть бути визнані поважними причинами для поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання з огляду на те, що вони не є об'єктивно непереборними та не пов'язані з дійсними істотними перешкодами.

До того ж в самому виконавчому листі визначений строк його пред'явлення до виконання - до 05.06.2016 року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст.258 КАС України за судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно та яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1. про видачу їй виконавчого листа у справі № 2а-9613/11 з відміткою та підписом заявника про отримання такого виконавчого листа 11.08.2011 року (а.с.10).

Також суд зазначає, що в матеріалах справи є супровідний лист Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2016 року, до якого було додано виконавчий лист від 26.10.2016 року та надіслано на адресу ОСОБА_1. В цьому листі, крім іншого, суд зазначив про необхідність повернення до суду виконавчого листа, отриманого позивачем 11.08.2011 року.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що такий виконавчий лист позивачем було повернуто до суду першої інстанції.

Таким чином, судом першої інстанції у справі №2-а-9613/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії видано два виконавчих листа (оригінали).

Проте, вказані обставини судом першої інстанції залишені без уваги.

Таким чином, судом першої інстанції не зазначено жодної поважної причини поновлення ОСОБА_1 строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання відсутні, оскільки не встановлено поважних причин пропуску такого строку, які б були об'єктивно непереборними та пов'язаними з дійсними істотними перешкодами, а також наявності відомостей про видачу у 2011 році ще одного виконавчого листа по даній справі..

Таким чином, судом першої інстанції під час прийняття ухвали не встановлено всіх істотних обставин справи та не надано їм належної правової оцінки.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254, 261 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2017 року у справі №2-а-9613/11 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 квітня 2017 року у справі №2-а-9613/11 скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак