Справа № 800/211/17
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

24 травня 2017 року м. Київ справа № 800/211/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Штульман І.В., вирішуючи питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про зобов'язання вчинити дії та визнання права, -

в с т а н о в и в :

8 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, у якому просить: визнати протиправною бездіяльність Президента України, яка виявилась у ненаданні відповіді на її скаргу від 24 вересня 2016 року; зобов'язати Президента України протягом 15-ти днів надати відповідно до законодавства належну обґрунтовану відповідь на її скаргу від 24 вересня 2016 року; визнати незаконною бездіяльність Президента України щодо незабезпечення дотримання Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і Протоколів до неї, порушення розумних строків розгляду її скарги від 24 вересня 2016 року і порушення статей 1, 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також ОСОБА_1 просить окремою ухвалою звільнити її від сплати судового збору та поновити строк звернення до суду.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності, зокрема, Президента України визначені статтею 1711 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій.

Разом з тим, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач у справі, було наявним та обґрунтованим.

ОСОБА_1 у даній позовній заяві з посиланням на статтю 106 Конституції України фактично порушує питання про зобов'язання Президента України надати відповідь на її скаргу від 24 вересня 2016 року та визнання незаконною бездіяльності Президента України щодо незабезпечення дотримання Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і Протоколів до неї, порушення розумних строків розгляду її скарги від 24 вересня 2016 року, порушення статей 1, 6 та 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За формою і змістом адміністративний позов має відповідати вимогам статей 105 та 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частинами 4 і 5 статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Під змістом позовних вимог розуміється визначення способу захисту свого права, свободи чи інтересу згідно з частиною 4 статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України, який має формулюватися максимально чітко і зрозуміло.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги - це конкретні юридичні факти, з настанням яких суб'єкти публічного права вступають між собою у спірні правовідносини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що її вимоги звернені до Президента України, однак ОСОБА_1 не зазначає внаслідок вчинення яких саме конкретних дій чи бездіяльності, або прийняття рішень (актів) відповідача порушені її права, свободи та інтереси, а тому виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, не відповідає пункту 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 2 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 на підтвердження обставин, якими вона має обґрунтувати свої позовні вимоги, слід надати докази щодо порушення її прав з боку Президента України при здійсненні ним владних управлінських функцій, або зазначити конкретні докази, які вона не може самостійно надати, вказавши причини неможливості їх подання.

За змістом частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень.

Між тим, до позовної заяви не додано копій всіх документів, що приєднані до неї, для вручення відповідачеві, а також копії посвідчення інваліда І групи.

Таким чином, позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 106, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, позовну заяву слід залишити без руху з наданням строку, достатнього для усунення недоліків.

Разом з тим, заявникові необхідно надати обґрунтування дотримання строків звернення до суду з вказаним позовом з посиланням на відповідні докази.

У відповідності до пункту 1 частини 3 статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо він не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Керуючись статтями 106, 108, 1711 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України про зобов'язання вчинити дії та визнання права - залишити без руху.

Надати заявникові строк до 16 червня 2017 року для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Роз'яснити заявникові, що у разі неусунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк, заява буде їй повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Суддя І.В. Штульман