Справа № 419/1839/16-а
Суддя: Іванова О. М.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 419/1839/16-а
Провадження № 2-а/419/19/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2017 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді - Іванової О.М.,

при секретарі - Логвиновій О. А.,

розглянувши у відритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на тимчасово окупованій території Луганської області в клінічній лікарні міста Луганська позивачка народила сина ОСОБА_2, на підтвердження цього було видане медичне свідоцтво про народження дитини. У м. Луганськ вона отримала свідоцтво про народження дитини на бланку та з печаткою Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, де її запевнили, що відомості про народження будуть внесені до реєстру України. Про недійсність цього свідоцтва позивач дізналась лише у грудні 2015 року, коли звернулась до УСЗН Новоайдарської РДА, після вимушеного переміщення до смт. Трьохізбенка. Звернулась з заявою до Новоайдарського районного суду про встановлення факту народження дитини. 16 .03.2016 р. ухвалено відповідне рішення про встановлення факту народження дитини, на підставі якого 24.03.2016 року отримала свідоцтво про народження дитини. 31.03.2016 р. знову звернулась до УСЗН Новоайдарської РДА з заявою про призначення допомоги при народженні дитини. 15.04.2016 р. поштою отримала відповідь про відмову в призначенні допомоги у зв'язку з пропуском строку звернення за №2319. 15.04.2016 р. звернулась до Директора департаменту соціального захисту населення Луганської ОДА та до голови Луганської ОДА, проте теж отримала відповіді з відмовою в призначенні допомоги при народженні дитини.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав з адміністративним позовом про зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Шевченко М. Г. у судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення на позивні вимоги, та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що 16.03.2016 р. ухвалено рішення Новоайдарського районного суду Луганської області про встановлення факту народження дитини, на підставі якого 24.03.2016 року позивач отримала свідоцтво про народження дитини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 23.03.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоайдарського районного управління юстиції у Луганській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 року народився ОСОБА_2, в графі батьки зазначені: батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_1 (а.с.8).

На тимчасово окупованій території Луганської області, а саме у м. Луганську позивач отримала свідоцтво про народження дитини на бланку та з печаткою Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, яке, відповідно до чинного законодавства є недійсним (а.с.9).

31.03.2016 року позивачка звернулася до Управління соціального захисту населення Новоайдарської РДА з заявою про надання допомоги при народженні дитини, але повідомленням №2319 від 08.08.2016 року позивачці було відмовлено в наданні допомоги при народженні дитини, оскільки вона пропустила дванадцяти місячний строк для звернення з заявою про призначення допомоги при народженні дитини (а.с.10, 11).

15.04.2016 р. позивач звернулась до Директора департаменту соціального захисту населення Луганської ОДА та до голови Луганської ОДА, проте теж отримала відповіді з відмовою в призначенні допомоги при народженні дитини а.с. 12, 13, 14, 15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», допомога при народженні дитини надається одному із батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини. Допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків, з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше 12-ти місяців з дня народження дитини.

Відповідно до п. 10, 11, 12 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751, допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини, опікуну, які постійно проживають разом з дитиною, з метою створення належних умов для її повноцінного утримання та виховання. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорту або іншого документу, що посвідчує особу, подається копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу). Допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Україна зобов'язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв'язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна зобов'язується вживати всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, нормами міжнародного права, для якнайшвидшого звільнення території України від окупації, відновлення цілісності та суверенності держави, відновлення порушених внаслідок окупації прав і свобод людини і громадянина на всій території України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними окупованої території.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам, а тому не можна позбавити дитину благ, гарантованих їй державою. В даному випадку неможливість своєчасного звернення до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призвело до порушення інтересів саме дитини.

Відповідно до ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими соціальними цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі відсутності закону, що регулює подібні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті, суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково, зобов'язавши відповідача вчинити певні дії.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки права дитини (громадянина України), яка покинула тимчасово окуповану територію гарантується державою, звернення за призначенням допомоги при народженні дитини не було можливим, пропущення строку звернення за допомогою у встановлений законом строк викликано поважними причинами, якими є окупація території України, а саме м. Луганська, де дитина була народжена та на якій під час її народження не діяли органи державної влади України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 94 КАС України, суд враховує, що судове рішення ухвалене на користь ОСОБА_1, яка не є суб'єктом владних повноважень, а отже суд має присудити всі здійснені документально підтверджені судові витрати за рахунок відповідача в розмірі 551 грн. 20 коп.

На підставі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, ст.ст. 46, 52 Конституції України, ст.ст. 1, 10, 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», ст.ст. 5, 9, 17, 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 69, 71, 94, 101, 102, 158, 160 - 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації поновити, призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виплату соціальної допомоги при народженні дитини.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Новоайдарської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новоайдарський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо було подано апеляційну скаргу, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий О.М. Іванова