Справа № 482/83/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 482/83/17

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Баранкевич В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу управління патрульної поліції у м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції на постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.02.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 2 управління патрульної поліції у м. Миколаєві Хробатенка Владислава Геннадійовича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:
В січня 2017року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції у м. Миколаєві Хробатенка Владислава Геннадійовича про скасування постанови АР №724857 від 06.01.2017року.

Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.02.2017 року позов задоволено. Скасовано постанову АР №724857 по справі про адміністративне правопорушення від 06.01.2017 року про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, управління патрульної поліції в м.Миколаєві Департаменту патрульної поліції в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв`язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

З матеріалів справи встановлено, що 06.01.2017 року інспектором патрульної поліції в м. Миколаєві Хробатенком В.Г. було винесено постанову АР №724857 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень.

Відповідно до змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив зупинку в районі перехрестя вулиць Чкалова та Рюміна в м. Миколаєві ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини, чим порушив п.п.15.9 ПДР.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема, змістом самої постанови та відеозаписом, що знаходиться в справі.

Скасовуючи постанову серії АР №724857 про притягнення до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції зазначав, що позивачем не було порушено правил дорожнього руху, так як відсутні докази що саме ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу в порушення п.п.15.9 ПДР, а тому відсутні підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності.

Судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

У відповідності до ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч.5 ст.258 КУпАП передбачено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП. орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом здійснив зупинку в районі перехрестя вулиць Чкалова та Рюміна в м. Миколаєві ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини, чим порушив п.п.15.9 ПДР.

Судова колегія суду апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що інспектор патрульної поліції 2-го батальону 1-ї роти управління ПП у м.Миколаєві Хробатенко В.Г. при складанні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності діяв не в спосіб, передбачений КУпАП.

Також аналізуючи відеозаписи, які наявні в матеріалах справи встановлено, що інспектором патрульної поліції витриманий порядком винесення постанови, в тому числі було роз`яснено права особи, що притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 268 КУпАП, що підтверджується записом з нагрудної камери інспектора, що наявна в матеріалах справи (а.с.33), що спростовує доводи суду першої інстанції відносно не надання позивачу можливості скористатися своїми правами передбаченими ст..268 КУпАП.

Доводи суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не мав можливості користуватися своїми правами належним чином також спростовуються відеозаписом, з якого встановлено де позивач телефонує юристу та отримує юридичну консультацію, крім того дослідивши відеозапис судом апеляційної інстанції не встановлено, щоб позивач скористався своїм правом та заявляв клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку з необхідністю отримання правової допомоги.

Крім того постанова АР №724857 про притягнення до адміністративної відповідальності виносилась не на місці вчинення адміністративного правопорушення, а у відділку патрульної поліції, де і були роз`ясненні особі його права, після чого було розглянуто справу та винесено постанову по факту вчинення правопорушення.

З огляду на зазначене слідує, що позивач вказаними в ст. 268 КУпАП правами міг та користувався (телефонна розмова з юристом, усні пояснення, що зафіксовані на нагрудний відео-реєстратор), однак у зв`язку з об`єктивною винуватістю позивача та дотриманням процедури винесення постанови по КУпАП, інспектором було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з викладеного судова колегія вважає, що у відповідності до положень чинного законодавства інспектором було розглянуто справу про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог КУпАП.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду стосовно не доведеності порушення позивачем правил дорожнього руху, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно пункту 15.9 «ґ» ПДР зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Скасовуючи постанову серії АР №724857 про притягнення до адміністративної відповідальності, судом зазначено, що позивачем не було порушено правил дорожнього руху, так як відсутні докази що саме ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу в порушення п.п.15.9 ПДР.

Зазначені висновки суду спростовуються матеріалами справи, а саме судом апеляційної інстанції встановлено, що 06.01.2017 року працівниками поліції було виявлено автомобіль ВАЗ 21093, р/н НОМЕР_1 , який в порушення п.15.9 ПДР було припарковано, в районі перехрестя вулиць Чкалова та Рюміна в м. Миколаєві ближче 10 метрів від краю перехрещуваної проїзної частини.

Встановивши власника вказаного транспортного засобу, яким виявився ОСОБА_1 , інспектором поліції було запропоновано переставити автомобіль в інше місце, оскільки позивачем порушено п.15.9 ПДР, на що ОСОБА_1 спочатку пояснив, що це не він керував транспортним засобом та не він здійснив порушення правил дорожнього руху, також почав стверджувати, що у інспектора не має доказів вчинення зазначеного правопорушення саме ним.

Однак в подальшому, а саме на відеозаписі « 2017…0574» вбачається, що ОСОБА_1 визнає вчинене ним правопорушення, вказуючи, що не захотів далеко переставляти свій автомобіль через снігопад. Також з даного відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 зазначає, що завжди у цьому місці припарковує свій автомобіль.

Крім того в своєму адміністративному позові та в запереченнях до апеляційної інстанції позивач зазначає лише, що відповідачем при розгляді справи не було надано жодних доказів на підтвердження його вини у вчиненні вищевказаного правопорушення, фактично ОСОБА_1 в своїх поясненнях не заперечує факт скоєння ним зазначеного правопорушення, а лише вказує на відсутність доказів.

Частиною 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 71 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що пояснення ОСОБА_1 різняться між собою, оскільки в своїх поясненнях позивач вказав, що не він керував транспортним засобом, однак він не називає особу якій він довірив свій автомобіль, потім зазначає, що не хотів переставляти автомобіль через снігопад, а в подальшому взагалі вказує, що завжди припарковує його в зазначеному місці, чим порушує ПДР.

З огляду на викладене судова колегія суду апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_2 усвідомлював скоєння правопорушення, при цьому він розумів характер діяння та розумів протиправність своєї поведінки, а твердження щодо його невинуватості були надані з очевидною метою уникнення адміністративної відповідальності, оскільки дослідивши відеозаписи з нагрудної камери інспектора судова колегія вважає, що позивач фактично не заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення, а навпаки визнає його посилаючись весь час на відсутність у інспектора самої фіксації моменту зупинки транспортного засобу, з якої б вбачалось, що це саме він знаходився за кермом автомобіля. Крім того позивачем не надано будь-яких доказів того, що за кермом знаходилась інша особа, або пояснення іншої особи, що саме вона керувала автомобілем та вчинила його зупинку в порушення ПДР.

Таким чином постанова АР №724857 від 06.01.2017 року інспектора роти №1 батальйону №2 управління патрульної поліції у м. Миколаєві Хробатенка Владислава Геннадійовича про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень є законною.

Враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст.202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу управління патрульної поліції в м. Миколаєві Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.02.2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик