Справа № 464/907/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року № 876/5017/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 16 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП у м. Львові ДПП Демкової Мар'яни Андріївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

06 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП у м. Львові ДПП Демкової М.А., в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії АР №557161 від 23.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Постановою від 16 березня 2017 року Сихівський районний суд м. Львова позов задовольнив.

Постанову інспектора патрульної поліції взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП у м.Львові ДПП Демкової М.А. серії АР № 557161 від 23 січня 2017 року скасував.

Звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, обмежившись усним зауваженням, та провадження у справі закрив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вимоги за апеляційною скаргою відповідач обґрунтовує тим, що факт порушення позивачем Правил дорожнього руху встановлений судом та не заперечується позивачем.

Також, зазначає, що до компетенції суду при вирішенні справ за правилами КАС України не належить вирішення питання про звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, оскільки такі повноваження надані особам, уповноваженим вирішувати справи про адміністративні правопорушення.

Крім того, ч. 1 ст. 247 КУпАП не передбачена така підстава, як закриття провадження у зв'язку із звільненням від адміністративної відповідальності через малозначність правопорушення.

Таким чином, надавши докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що постановою інспектора патрульної поліції взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП у м. Львові ДПП Демкової Мар'яни Андріївни. серії АР №557161 від 23.01.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 510 гривень за те, що він 23.01.2017 року о 18.30 год. на пр. Свободи, 3 у м. Львові, керуючи транспортним засобом марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1, не виконав дорожнього знаку 5.11 та дорожньої розмітки 1.24, здійснив рух по смузі для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.1.17 Правил дорожнього руху України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що згідно ст.22 КУпАП, при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Враховуючи обставини, за яких було вчинено правопорушення, незначний характер даного правопорушення, суд першої інстанції визнав за можливе звільнити позивача від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є помилковими.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В п. 1 ст. 69 КАС України вказано, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до п. 2 ст. 69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

В п. 1 ст. 71 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху

- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Однак, постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 22 КУпАП, якою передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Разом з тим, суд не врахував, що в даній справі він не є органом, який уповноважений вирішувати справу про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Суд розглядав справу не в порядку КУпАП, а за нормами КАС України, частиною 3 ст. 17 якого визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень.

Таким чином суд першої інстанції, приймаючи спірну постанову та звільняючи позивача від адміністративної відповідальності на підставі ст. 122 КУпАП, вийшов за межі наданих йому повноважень.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустив порушення норм процесуального права, а тому оскаржену постанову слід скасувати.

Враховуючи, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, доведена судом першої інстанції, постанова суду в цій частині ніким не оскаржена, колегія суддів визнає правильним відмовити у задоволенні позовних вимог.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції задовольнити.

Постанову Сихівського районного суду міста Львова від 16 березня 2017 року у справі № 464/907/17 - скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції, інспектора патрульної поліції взводу 1 роти 1 батальйону 4 УПП у м. Львові ДПП Демкової Мар'яни Андріївни про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 25 травня 2017 року.