Справа № 826/12167/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Кобаля М.І., Желтобрюх І.Л.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за договором банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 01.07.2014 р. № 43429 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язання відповідача подати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно позивача як вкладника, що має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 01.07.2014 р. № 43429 у розмірі 64000,00 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року адміністративний позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, вважаючи, що судом неповно з'ясовано обставини цієї справи та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3 і ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 01.07.2014 р. № 43429.

На підставі та на виконання п. 2.1.1 цього договору позивачу Банком було відкрито рахунок № НОМЕР_1.

Відповідно до квитанції від 01.07.2014 р. № TR.57731.15057.3 на вказаний рахунок позивачем внесені кошти в розмірі 5423,00 доларів США у гривневому еквіваленті 63912,76 грн.

14.08.2014 р. Постановою Правління НБУ прийнято рішення № 491 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних».

Цього ж дня, 14.08.2014 р., виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) прийнято рішення № 69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Постановою Правління НБУ від 10.11.2014 р. № 717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.11.2014 р. № 119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» було відкликано банківську ліцензію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ», розпочато процедуру ліквідації Банку та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Гончарова С.І.

18.11.2014 р. Уповноваженою особою ФГВФО видано наказ № 6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів», відповідно до якого договори, зазначені у додатку, у тому числі і договір банківського вкладу (депозиту) від 01.07.2014 р. № 43429, укладений між ПАТ «Комерційний банк «Український фінансовий світ» і ОСОБА_3, визнано нікчемними на підставі п. 6 ч. 2 ст. 37 та ч.2, 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

18.12.2014 р. Уповноважена особа ФГВФО листом № 001/1810 повідомила позивача про те, що правочини, у тому числі договір банківського вкладу від 01.07.2014 р. № 43429, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними, відповідно до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст.228 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим позивача не було включено до переліку та реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ФГВФО.

Позивач, вважаючи протиправним невнесення його до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів по вкладам за рахунок Фонду, звернувся до суду з даною позовною заявою

Судова колегія встановила, що ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності правових підстав для визнання нікчемним договору банківського вкладу, укладеного між позивачем і банком, та для не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «КБ «УФС».

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. № 14 (далі - Положення № 14), Інструкцією про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою правління НБУ від 01.06.2011 р. № 174 (далі - Інструкція № 174) та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою правління НБУ від 12.11.2003 р. № 492 (далі - Інструкція № 492).

При цьому, колегія суддів зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є спеціалізованою державною установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані ним повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів на підставі та у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на це, виниклий спір є публічно-правовим і підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в рішеннях від 27.04.2017 р. по справам №№ 21-3143а16, 21-2397а16, та відповідає висновкам Вищого адміністративного суду України (ухвала ВАСУ від 27.04.2017 р. № К/800/26956/16).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VI визначено, що вкладник - це фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

У ч. 1-3, 5-6 ст. 27 Закону № 4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

У п.п. 2, 4, 6 розділу IV Положення № 14, Фонд складає на підставі Переліку Загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

На підставі рішення виконавчої дирекції за розпорядженням директора-розпорядника Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів (здійснює перерахування гарантованої суми за Загальним Реєстром, передачу Загального Реєстру банку-агенту) не пізніше семи днів з дня прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

У п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI закріплено, що Уповноважена особа Фонду має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, а також звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку

Частинами 2, 3 статті 38 Закону № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно з п. 10.1 Інструкції № 492 закріплено, що на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до п. 2.9 Інструкції № 174, банк ( філія, відділення ) зобов'язані видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію ( другий примірник прибуткового касового ордеру ) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

У п. 1.3 Інструкції № 174 закріплено, що касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

До обов'язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для включення особи до повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО), є наявність у неї права на відповідний вклад, що має підтверджуватись банківським документом, зокрема квитанцією про внесення коштів на її рахунок.

При цьому, єдиною та необхідною умовою для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними і, відповідно, не включення осіб (клієнтів банку), що їх уклали до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, є наявність хоча б однієї правової підстави, передбаченої ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, в якій наведено вичерпний перелік таких підстав, що не підлягає розширеному тлумаченню.

Виходячи з цього та перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що внесення позивачем коштів готівкою в розмірі 5423,00 дол. США в еквіваленті 63912,76 грн. на вкладний (депозитний) рахунок, відкритий в ПАТ «КБ «УФС» на підставі укладеного договору банківського вкладу (депозиту) від 01.07.2014 р. № 43429, підтверджується відповідною банківською квитанцією від 01.07.2014 р. № TR.57731.15057.3 /Т. 1 а.с. 15/, як таке і передбачено спеціалізованими підзаконними нормативно-правовими актами, регламентуючими порядок здійснення банківських операцій, зокрема п.п.1.17, 2.9 Інструкції № 174 та п.10.1 Інструкції № 492.

Крім того, платником у вказаній квитанції зазначено саме позивача, а призначенням платежу - надходження коштів за депозитною угодою від 01.07.2014 р. № 43429.

При цьому, як було правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, зазначений договір банківського вкладу (депозиту) і здійснені за ним операції були визнані нікчемними Уповноваженою особою ФГВФО на підставі п. 6 ч. 2 ст. 37 та ч. 2, 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, тобто у зв'язку зі здійсненням перевірки їх законності, виявленням, що такі операції були вчинені банком внаслідок дроблення суми на рахунку іншого клієнта, призвели до неплатоспроможності Банку, до надання позивачу переваг перед іншими вкладниками, а також у зв'язку з необхідністю звернення Уповноваженої особи до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення і тим, що правочини між позивачем і Банком були вчинені з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів та мають на меті штучне збільшення гарантованої суми, яка відшкодовується вкладникам Фондом гарантування.

Водночас, жодної конкретної правової підстави, визначеної у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, з якої договір банківського вкладу позивача і операції з внесення коштів на його рахунок за цим договором були визнані нікчемними, Уповноваженою особою не наведено, а такі підстави як вчинення правочинів з метою штучного створення обов'язку Фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, необхідність звернення до правоохоронних органів або те, що правочини мають на меті штучне збільшення гарантованої суми, яка відшкодовується вкладникам Фондом гарантування не є правовими підставами для визнання нікчемним правочину неплатоспроможного банку, у відповідності до ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Окрім цього, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження Уповноваженою особою не було надано жодних належних і допустимих, у розумінні ст. 70 КАС України, доказів, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв'язку між правочином, укладеним позивачем з ПАТ «КБ «УФС», і неплатоспроможністю Банку та/або недобросовісність позивача при його укладанні чи наявність будь-яких інших правових підстав, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що довідка про рух коштів по рахункам клієнтів, яка міститься у матеріалах справи / Т. 1 а.с. 39 / та яку апелянт - Уповноважена особа вважає основним доказом нікчемності договору банківського вкладу ( депозиту ) від 01.07.2014 р. № 43429, укладеного між позивачем і ПАТ «КБ «УФС», та вчинених за ним операції з внесення на рахунок позивача коштів внаслідок дроблення рахунку іншого клієнта банку, не підтверджує факт потрапляння цих коштів на рахунок позивача незаконно та/або шляхом дроблення, не спростовує факт внесення коштів позивачем на його рахунок через касу банку, а отже, й не відповідає вимогам ст. 70 КАС України та не є належним доказом на підтвердження таких обставин.

Жодних інших доказів на підтвердження доводів та доказів щодо зарахування коштів на рахунок позивача шляхом дроблення рахунку іншого клієнта банку або щодо недобросовісної поведінки позивача, окрім зазначених, у матеріалах справи не міститься та в ході апеляційного провадження суду надано не було.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за договором банківського вкладу (депозиту) «Планер» від 01.07.2014 р. № 43429 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов'язання відповідача подати Фонду додаткову інформацію про позивача як вкладника у розмірі його вкладу в ПАТ «КБ «УФС».

Доводи апелянта про те, що оскаржуване рішення (наказ) від 18.11.2014 р. № 6 в частині визнання нікчемними правочинів, вчинених між позивачем і ПАТ «КБ «УФС», прийняте ним на підставі результатів перевірки, проведеної на виконання вимог ст. 37 Закону № 4452-VI та відповідає приписам ст. 38 Закону № 4452-VI, апеляційний суд вважає безпідставними і такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в частині задоволення вищевказаним позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що постановою Правління НБУ від 15.07.2014 р. № 410/БТ ПАТ «КБ «УФС» було віднесено до категорії проблемних, є необґрунтованими, оскільки жодним чином не доводить протиправності дій позивача при укладанні договору банківського вкладу, внесенні коштів на його рахунок, відкритий за цим договором, та/або наявності ознак нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI і взагалі містить позначку «БТ», що означає «банківська таємниця» і вказує на те, що позивач не знав і не міг знати про прийняття НБУ такої постанови.

Доводи апелянта щодо розбіжностей в операційному часі введення даних позивача в систему та часу зарахування коштів на його рахунок, на підтвердження чого апелянт посилається на раніше зазначену довідку /Т.1 а.с.39/, колегією суддів до уваги не приймаються з підстав, наведених вище.

Твердження апелянта про те, що ним не було допущено протиправної бездіяльності, а навпаки - вчинено дії щодо відмови позивачу у включенні до переліку вкладників, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту, зокрема й апеляційної скарги, відповідачем саме не було вчинено відповідних дій, направлених на реалізацію права позивача щодо отримання відшкодування його вкладу за рахунок ФГВФО, а отже, мала місце бездіяльність.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що задовольняючи зазначені позовні вимоги, суд першої інстанції повно встановив обставини цієї справи та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ст. 200 КАС України, судове рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що суд, задовольняючи позовні вимоги без чіткого визначення суми коштів, що підлягає відшкодуванню позивачу, як він про таке просив у своєму адміністративному позові, правильно по суті вирішивши такі позовні вимоги, оскільки встановлення чіткої суми для відшкодування є дискреційними повноваженнями відповідача, однак неправильно визначив в абзаці першому резолютивної частини рішення обсяг позовних вимог, що підлягають задоволенню, зазначивши про їх задоволення не частково, а в повному обсязі, що вказує на порушення норм процесуального пава, а саме ч. 1 ст. 162 КАС України, однак не призвело до неправильного вирішення справи.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку первинною підставою для не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «КБ «УФС» і допущення відповідної оскаржуваної бездіяльності стало рішення (наказ) Уповноваженої особи ФГВФО від 18.11.2014 р. № 6 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 01.07.2014 р. № 43429, укладеного між ПАТ «КБ «УФС» і позивачем, та операцій з внесення грошових коштів на його рахунок, відкритий на підставі цього договору.

Тож, з метою повного і всебічного захисту порушеного права позивача та застосування реституції для його відновлення, у відповідності до ч. 2 ст. 11 КАС України, необхідним є вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати з підстав, наведених вище, зазначений наказ Уповноваженої особи у частині, яка стосується позивача, що також не було враховувало судом першої інстанції всупереч наведені законодавчій нормі, однак не призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність змінити рішення суду першої інстанції шляхом визначення обсягу позовних вимог, що підлягають задоволенню, - частково та доповнення резолютивної частини рішення суду першої інстанції абзацом другим наступного змісту: «Визнати протиправним і скасувати рішення (наказ) Уповноваженої особи ФГВФО від 18.11.2014 р. № 6 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 01.07.2014 р. № 43429, укладеного між ПАТ «КБ «УФС» і ОСОБА_3, та операцій з внесення грошових коштів на рахунок позивача, відкритий на підставі цього договору».

Отже, апеляційна скарга уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича підлягає задоволенню частково, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року - зміні шляхом викладення абзацу першого резолютивної частини в наступній редакції «Адміністративний позов задовольнити частково» та доповнення резолютивної частини абзацами другим і п'ятим: «Визнати протиправним і скасувати рішення (наказ) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2014 р. № 6 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 01.07.2014 р. № 43429, укладеного між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» і ОСОБА_3, та операцій з внесення грошових коштів на його рахунок, відкритий на підставі цього договору», «В іншій частині позовних вимог відмовити». В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» Оберемка Романа Анатолійовича - задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року - змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року в наступній редакції: «Адміністративний позов задовольнити частково».

Доповнити резолютивну частину постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року абзацом другим: «Визнати протиправним і скасувати рішення (наказ) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.11.2014 р. № 6 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 01.07.2014 р. № 43429, укладеного між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» і ОСОБА_3, та операцій з внесення грошових коштів на його рахунок, відкритий на підставі цього договору».

Доповнити резолютивну частину постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року абзацом п'ятим: «В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити».

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 листопада 2015 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення виготовлений в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України 24 травня 2017 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Кобаль М.І.

Желтобрюх І.Л.