Справа № 486/106/17
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 486/106/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Франчук О.Д.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Южноукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Южноукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з адміністративним позовом до Южноукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати дії відповідача, що полягають у невірному застосуванні норм закону при обчисленні пенсії за віком, неправомірними;

- зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії за віком, відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто з 11.11.2016 року, та здійснити з урахуванням раніше виплачених сум.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що з 1996 року по 14 листопада 2016 року отримував пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року. З 14 листопада 2016 року почав отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у розмірі 1 157,50 грн. Відповідач обґрунтував розрахунок розміру пенсії, виходячи із середнього заробітку працівників зайнятих у галузі економіки за 2007 рік, вчинивши дії щодо переведення його з одного виду пенсії на інший. Вважає дії відповідача протиправними, оскільки у заяві просив призначити йому пенсію за віком, а не переводити з одного виду пенсії на інший.

Представник відповідача надав письмові заперечення на позов, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що у відповідності до заяви позивача від 07.11.2016 року, йому було припинено виплату пенсії призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та призначено пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Оскільки позивачу раніше вже призначалась пенсія, його було переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведення з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. У звязку з цим, розрахунок пенсії був здійснений із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.

Постановою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано дії Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, що полягають у невірному застосуванні норм закону при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_2, неправомірними.

Зобов'язано Южноукраїнське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виконати перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2, відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії тобто з 11 листопада 2016 року.

Стягнуто з Южноукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

На вказану постанову Южноукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 з 02.08.1996 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується копією посвідчення № 5962 від 02.08.1996 року, яке міститься в матеріалах адміністративної справи (а.с.11).

11 вересня 2016 року позивач звернувся з заявою про припинення виплати раніше призначеної йому пенсії за вислугу років у звязку з призначенням пенсії за віком та просив призначити пенсію за віком (а.с.13-14).

Відповідно до копій розпорядження № 2052 від 14.11.2017 року та розрахунків стажу і заробітку для обчислення пенсії, ОСОБА_2 була призначена пенсії у розмірі 1 157, 50 грн. (а.с.17-23).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 9 квітня 1992 року (далі- Закон № 2262-XII) передбачено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Відповідно до статті 1-1 зазначеного Закону законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262-XII військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

В частині 1статті 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 9 липня 2003 року (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 3 статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії. Зокрема, при призначенні пенсії за вислугу років показник середньої заробітної плати (доходу) при її розрахунку не застосовується в силу вимог зазначеного Закону, адже основою доходу у цьому разі є грошове забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України справа №21-612а14 від 31 березня 2015 року та справа №21-550а14 від 09 червня 2015 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону № 2262-XII, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV він звернувся вперше, а тому у відповідача були відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік при призначенні йому пенсії за віком.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку стосовно помилкового висновку відповідача з приводу того, що позивач звернувся з заявою про переведення його з одного виду пенсії на інший, та у відповідача виник обов'язок застосувати при цьому показник середньої заробітної плати за 2007 рік. Насправді ж має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший, а тому, застосування положень ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є недоцільним.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги немає, а її доводи спростовуються вище наведеним.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою правову позицію не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 197; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Южноукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Южноукраїнського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після надіслання її копії особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: Н.В.Вербицька

Суддя: А.В.Крусян