Справа № Н/879/18/16
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 р.м. Харків
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012р. по справі № 2011/2а-4852/11

за позовом ОСОБА_1

до Харківської міської ради треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Харківської міської ради, в якому просив скасувати пункт 1 Переліку рішень виконавчого комітету Харківської міської ради, які скасовуються, додатку до рішення №235/10 від 22 вересня 2010 р. 48-ї сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області щодо скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 року № 344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва»в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 22.09.2010 року 48-ю сесією 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області прийнято рішення № 235/10 про скасування та визнання такими, що втратили чинність рішень Харківської міської ради та її виконавчого комітету.

Одним з додатків до рішення № 235/10 є перелік рішень виконавчого комітету Харківської міської ради, які скасовуються.

Відповідно до першого пункту цього переліку, з посиланням на порушення вимог ст.ст. 20, 22 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року щодо оформлення права користування земельною ділянкою, з урахуванням звернення ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 03.09.2010 року щодо наявності державної реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки, скасовано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 року №344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва»в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277.

Позивач вважає незаконним рішення №235/10 від 22.09.2010 48-ї сесії 5-го скликання Харківської міської ради Харківської області щодо скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 №344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва»в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277», оскільки рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 р. №344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва»в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277, було виконано і це доводиться тим, що в подальшому виконкомом Київської ради народних депутатів м.Харкова прийнято рішення від 02.07.1991 р. №235 та рішення від 10.12.1991 № 462, після чого між позивачем та виконкомом Київської ради народних депутатів укладено договір від 20.01.1992 р. про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності, який є діючим по теперішній час.

Також позивач вказує, що не порушував та не міг порушувати ст.ст. 20, 22 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 р. щодо оформлення права користування земельною ділянкою, який діяв станом на 12.12.1990р., оскільки цей кодекс втратив чинність з 15.03.1991р., а рішення виконкому Київської ради народних депутатів м. Харкова про передачу позивачу земельних ділянок приймалися 02.07.1991 р. та 10.12.1991 р.; договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки укладений 20.01.1992 р., тобто вже під час дії Земельного кодексу України від 18.12.1990 р., який набрав чинності 15.03.1991 р.

Також позивач вказав на порушення відповідачем пункту 15 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки, скасовуючи своє ж рішення, він не зазначив, у чому саме воно не відповідало Конституції України чи законам України, іншим актам законодавства або рішенням відповідної ради. Також вказував на порушення відповідачем рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 по справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до якого, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано пункт 1 Переліку рішень виконавчого комітету Харківської міської ради, які скасовуються, додатку до рішення №235/10 від 22 вересня 2010 р. 48-ї сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області щодо скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 року №344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 05.07.2011р. та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012 року апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено . Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 р. по справі № 2011/2а-4852/11 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій - скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Позивач не погодившись з рішенням Харківського апеляцій адміністративного суд від 07.05.2012 року, подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012 року по справі № 2011/2а-4852/11 та залишити в силі постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.12.2011 року .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.04.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012 року залишено без змін.

15.08.2016 року до Харківського апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012 року по справі № 2011/2а-4852/11 за нововиявленими обставинами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в заяві .

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував, просив залишити її без задоволення.

Треті особи : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, сторони були повідомлені належним чином. Треті особи повідомлявся на адресу визначеному в апеляційній скарзі, поштове відправлення повернулося з відміткою пошти "за перебігом строку", тобто відповідно до ч. 11 ст. 35 КАС України відповідач вважається повідомленим належним чином.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що вказана заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

В обґрунтування вимог заяви позивач посилається на те, що відповідно до ч.1, 2 ст. 245 КАС України, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необгрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необгрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

Вважає що наявні підстави відповідно до ст. 245 КАС України для перегляду постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012р. у справі №2011/2а-4852/11 за нововиявленими обставинами зважаючи на наступне.

Рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 02.07.1991р. №235, ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Сидора Ковпака, 277.

Рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 10.12.1991р. №462, ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 400 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Сидора Ковпака, 277.

На підставі вказаних рішень, 20.01.1992р. між ОСОБА_1 та Виконавчим комітетом Київської районної ради народних депутатів був укладений Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності.

Пунктом 1 Переліку рішень виконавчого комітету Харківської міської ради, додатку до рішення №235/10 від 22.09.2010р. 48-ї сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області, скасовано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 року №344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277.

В подальшому, посилаючись на рішення №235/10 від 22.09.2010р., рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 05.10.2010р. №184-3 «Про скасування рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №235 від 02.07.1991р. та №462 від 10.12.1991р.», скасовано рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів від 02.07.1991р. №235 «Про надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів від 10.12.1991р. №462 «Про відведення додаткових земельних ділянок в безстрокове користування» в частині надання та відведення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277.

Як рішення Харківської міської ради №235/10 від 22.09.2010р. так і Рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 05.10.2010р. №184-3 прийнято з одних і тих підстав.

Не погодившись з вказаним рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 05.10.2010р. №184-3, у зв'язку з невідповідністю останнього Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування», рішенню Конституційного Суду України від 16.04.2009р. по справі №7-рп/2009 та іншим законам України, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права та скасування вищенаведеного рішення.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2012р., адміністративний позов ОСОБА_1 до Адміністрації Київського району Харківської міської ради, Харківської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету задоволено, скасовано рішення виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 05.10.2010р. №184-3 «Про скасування рішень виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №235 від 02.07.1991р. та №462 від 10.12.1991р.».

При прийнятті рішення, суд виходив з того, що позивач не порушував та не міг порушити вимог ст. 20, 22 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970р., оскільки вступив в правовідносини з користування земельною ділянкою в період дії Земельного кодексу України від 18.12.1990р. №561, який набрав чинності 15.03.1991р. Крім того посилаючись на п.15 ч.І ст. 26, ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», правові позиції Конституційного Суду України викладенні ним в рішенні від 16.04.2009р. №7- рп/2009, суд прийшов до висновку, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою виключно на пленарних засіданнях за умови якщо відповідно до приписів цих рішень не виникли правовідносини, пов'язанні з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012р., апеляційну скаргу Харківської міської ради задоволено, постанову Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2012р. по справі №2018/2а- 13/12/09 скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Адміністрації Київського району Харківської міської ради, Харківської міської ради про скасування рішення виконавчого комітету відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.07.2015р., касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а оскаржувану постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Київського району Харківської міської ради, Харківської міської ради про скасування рішення без змін.

Постановою Верховного Суду України від 25.05.2016р. заяву ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 23.07.2015р. та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2012р. та залишено в силі постанову Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2012р.

Позивач зазначає, що при прийнятті цього рішення Верховний Суд України та суд першої інстанції прийшли до висновків, що відповідно до пункту 15 частини першої статті 26 ОСОБА_4 280/97-ВР питання щодо скасування актів органів виконавчої влади, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням ради, прийнятим у межах її повноважень, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною дев'ятою статті 59 цього Закону рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Частиною десятою статті 59 Закону № 280/97-ВР визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Системний аналіз наведених положень Конституції і законів України дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. ОСОБА_5 право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Водночас у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону № 280/97 ВР, згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами.

В Рішенні № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що позивач вступив в правовідносини з користування земельною ділянкою вже в період дії Земельного кодексу України від 18.12.1990, позивач не порушував та не міг порушувати статті 20 та 22 ЗК Української РСР від 08.07.1970, оскільки ці статті не встановлювали для позивача жодних обов'язків, адже вони ст. 20 ЗК У РСР стосувалися документів, що стверджують право землекористування, а ст. 22 ЗК УРСР регламентувала недопустимість користування земельною ділянкою до оформлення землекористування, а правовідносини ОСОБА_1 щодо користування земельними ділянками почалися вже під час дії нового Земельного кодексу України від 1990 року. Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970 року втратив чинність через три місяці після прийняття рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 року №344-2, а Виконавчий комітет Київської районної ради народних депутатів прийняв рішення № 235 від 02 липня 1991 р. та рішення № 462 від 10 грудня 1991 р. та уклав договір від 20.01.1992 року про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності взагалі вже після того, як Земельний кодекс Української РСР від 08.07.1970 року втратив чинність. Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач не порушував вимог ст.ст. 20, 22 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 року, щодо оформлення права користування земельною ділянкою та взагалі не міг їх порушити, оскільки вступив в правовідносини з користування земельною ділянкою вже в період дії Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року №561, який набрав чинності 15.03.1991. Судом також встановлено, що не зважаючи на те, що правовстановлюючі документи на підставі яких позивач законно користувався земельною ділянкою, а саме: рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 №344-2, рішення Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №235 від 02.07.1991, рішення Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів № 462 від 10.12.1991 та договір від 20.01.1992 були чинними, проте 23.10.2008 рішенням 26-ї сесії Харківської міської ради Харківської області 5-го скликання № 286/08 ця ділянка, без прийняття рішення щодо зміни адреси, вже з іншими адресами була передана у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (пункт 187). Отже рішення Харківської міської ради від 23.10.2008 № 286/08 в будь-якому разі не могло передувати рішенню Харківської міської ради №235/10 від 22.08.2010.

Зважаючи на неправомірність рішення №184-3 від 05.10.2010р. Виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради (що встановлено постановою Верховного Суду України від 25.05.2016р., якою залишено в силі постанову Київського районного суд м. Харкова від 10.02.2012р.), яке в свою чергу є похідним від рішення Харківської міської ради №235/10 від 22.09.2010р. Вважає, що вищенаведена обставина є нововиявленою та такою, що дає підстави для перегляду постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012р. у справі №2011/2а-4852/11 за нововиявленими обставинами.

Відповідно до ч.1 ст. 253 КАС України, суд може скасувати постанову чи ухвалу у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Згідно до ч.І ст. 8 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Зважаючи на викладене вище, відповідно до ст. 245-249 КАС України, просить суд скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012р. у справі №2011/2а-4852/11 та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити, скасувати пункт 1 Переліку рішень виконавчого комітету Харківської міської ради, які скасовуються, додатку до рішення №235/10 від 22 вересня 2010 р. 48-ї сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області щодо скасування рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від «12.12.1990 року №344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на таке.

Статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначений перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Такими підставами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 5) встановлення Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконано.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 248 вказаного Кодексу у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою під час вирішення справи.

Із змісту даних норм Кодексу випливає, що необхідними сукупними ознаками обставин, за яких їх можна вважати нововиявленими, є: їх наявність на час вирішення адміністративної справи; те, що ці обставини не були і не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, а також обставини мають бути істотними, тобто такими, що впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного, повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

Ознаку не були і не могли бути відомі особі потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто, для визнання обставини нововиявленою недостатньо, щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все - таки могла знати про певну обставину за умови добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня. А також зауважено, що перевіряючи, чи могли певні обставини бути відомі на час вирішення справи, необхідно враховувати, що заявники не обмежені у засобах доказування і можуть під час судового провадження збирати і подавати докази на підтвердження існування цих обставин або їх відсутності.

В даному випадку позивач вважає нововиявленою обставиною висновок Верховного суд України від 25.05.2016 року , яким визнано незаконним рішення Виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 05.10.2010р. №184-3 «Про скасування рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів №235 від 02.07.1991р. та №462 від 10.12.1991р».

Колегія суддів зазначає, що рішення рішенням Виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 05.10.2010р. №184-3 не було підставою прийняття рішення виконавчим комітетом Харківської міської ради, додатку до рішення №235/10 від 22.09.2010р. 48-ї сесії 5 скликання Харківської міської ради Харківської області, яким було скасовано рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.12.1990 року №344-2 «Про виділ земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» в частині виділення земельної ділянки по вул. Сидора Ковпака, 277. Таким чином скасування цього рішення не може бути підставою перегляду рішення Харківської міської ради .

Що до посилання позивача в заяві на висновки Верховного суду України по справі №..... стосовно оцінки фактичних обставин справи, оцінки доказів, застосування норм права, відмінні від висновків апеляційного суду викладених в постанові що переглядається, то такі висновки Верховного суду не є нововиявленими обставинами.

Правильність оцінки судом певних обставин та застосування норм права, є пвідставою скасування рішення суду у порядку оскарження (апеляційному чи касаційному), а не при розгляді заяви за нововиявленими обставинами.

Згідно з ч. 1 ст. 253 КАС України суд може скасувати постанову чи ухвалу суду у справі і прийняти нову постанову чи ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

На підставі викладеного, в даному випадку обставини, на які посилається ОСОБА_1, не є нововиявленими.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відмову позивачу в задоволенні заяви про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012 року за нововиявленими обставинами.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, ,248, 252, 253, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.05.2012р. по справі № 2011/2а-4852/11 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_4

Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2017 р.