Справа № 263/14219/16-а
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/68/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області, у складі: головуючої судді Шатілової Л.Г., при секретарі Маслюк К.О., за участю представників позивачки адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з 29.12.2015 року вона перебувала на обліку у відповідача як отримувач пенсії за віком. При цьому, з 21.11.2014 року вона має статус внутрішньо переміщеної особи, оскільки переїхала з м. Донецька, де проводиться антитерористична операція та владні органи України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З 21.11.2014 року по травень 2015 року вона проживала у м. Херсоні, де була взята на облік УПФУ в м. Херсоні та отримувала пенсію за віком. З 06.01.2016 року вона, як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тому у березні 2016 року з УПФУ в м. Херсоні її електронна пенсійна справа була направлена до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя. Останні пенсійні виплати вона отримала у травні 2015 року, тому з червня 2015 року по теперішній час відповідач має перед нею заборгованість по виплаті пенсії. Вважає, що такими діями відповідача було порушено її право на отримання пенсії, передбачене Конституцією України. З огляду на вищевикладене, просила суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати їй пенсії на віком, починаючи з червня 2015 року; зобовязати відповідача відновити їй виплату пенсії негайно, після проголошення рішення суду; стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті пенсії, починаючи з червня 2015 року.

14.02.2017 року представник позивачки адвокат ОСОБА_2 надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_5 пенсії за віком, починаючи з червня 2015 року; зобовязати відповідача відновити ОСОБА_5 виплату пенсії, починаючи з червня 2015 року, з урахуванням усіх перерахунків та здійснення індексації у відповідності до ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_5 заборгованість по виплаті пенсії, починаючи з червня 2015 року.

Представники позивачки адвокати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені вимоги адміністративного позову підтримали та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги адміністративного позову не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, просила відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні вимог адміністративного позову з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Зясувавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 01.09.1996 року набула права на отримання пенсії за віком, що підтверджується посвідченням № 137850 /а.с. 15/.

З 21.11.2014 року по травень 2015 року ОСОБА_5 проживала у м. Херсоні, де була взята на облік УПФУ в м. Херсоні та отримувала пенсію за віком. З 29.12.2015 року ОСОБА_5, як внутрішньо переміщена особа, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою від 29.12.2015 року № /а.с. 16/.

У березні 2016 року електронна пенсійна справа ОСОБА_5 була направлена з УПФУ в м. Херсоні до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя, де позивачка мала бути поставлена на облік як отримувач пенсії за віком. Однак, останні пенсійні виплати позивачка ОСОБА_5 отримала у травні 2015 року.

Здійснення соціальних виплат, зокрема пенсій, внутрішньо переміщеним особам здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».

Пунктом 1 вищевказаної Постанови встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

У той же час з Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав та свобод внутрішньо переміщеним особам» виключені норми стосовно того, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції, імміграції та еміграції проставляє у довідках про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб відмітку про реєстрацію місця проживання, а також з Закону України виключено норму, якою до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вносились відомості про місце проживання, тому такий штамп у вказаних довідках не проставляється.

13.01.2016 року набрав чинності Закон України від 24.12.2015р «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам», яким внесено відповідні зміни до законодавства.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» було виключено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року встановлено, що контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж один раз на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сімї за формою, встановленою Мінсоцполітики.

Так, на виконання даної вимоги представниками УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради 15.12.2016 року було зроблено вихід за вказаним позивачкою місцем її фактичного проживання, в ході якого було складено Акт обстеження матеріально-побутових умов № 17807, в якому зазначено, що ОСОБА_5 за зазначеною адресою не перебувала /а.с. 86-87/.

Відповідно до п.п. 2 п. 12 зазначеного Порядку, соціальні виплати припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сімї.

На підставі вищевказаної норми, 16.03.2017 року комісією з призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам було прийнято рішення про відмову ОСОБА_5 у призначенні соціальних виплат, як внутрішньо переміщеній особі, що підтверджується протоколом № 10 від 16.03.2017 року /а.с. 84-85/.

Однак, згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Ні воєнний, ні надзвичайний стан ні в Україні в цілому, ні на окремих територіях Донецької області на теперішній час не запроваджено.

Відповідно до статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

На теперішній час будь-які зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року щодо обмеження права осіб, які проживають на території, яка не контролюється органами державної влади, на отримання пенсійних виплат не вносилися.

05.11.2014 року, Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно якої (з урахуванням змін і доповнень) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509.

Відповідно постанови КМУ від 01.10.2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу постанов КМУ № 365 від 08.06.2016 року, № 509 від 01.10.2014 року, № 637 від 05.11.2014 року, № 595 від 07.11.2014 року випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам.

Проте, зазначені підзаконні нормативні акти не є законами, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08.07.2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Описане свідчить про те, що пп. 2 п. 2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 року, не сприяє виконанню державою позитивного зобов'язання щодо виплати належних громадянам пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а навпаки перешкоджає цьому.

За таких обставин позивачка ОСОБА_5, як внутрішньо переміщена особа, яка проживає на території Центрального району м. Маріуполя Донецької області (вказаний факт підтверджується відповідною довідкою), має право на поновлення виплати пенсії за віком.

Відповідно до ст.162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Враховуючи, що позивачка звернулася до суду з позовом про захист своїх прав 10.11.2016 року, які були порушені з червня 2015 року, як остання посилається у своїй позовній заяві, суд, у межах, встановленого ст. 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, вважає необхідним визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати позивачці пенсії за віком, починаючи з 10.05.2016 року, а також зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_5 виплату пенсії, починаючи з 10.05.2016 року, та здійснити нарахування і виплату їй усіх належних сум пенсій, задовольнивши позов частково.

Одночасно вимоги позивачки про здійснення їй перерахунку індексації пенсії, у відповідності до ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не було доведено порушення права ОСОБА_5 на проведення індексації пенсії, тому суд визнає такі вимоги завчасними.

Відповідно до ст. 94 КАС України, з Державного бюджету України на користь позивачки ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень, від сплати якого звільнений відповідач.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 22, 46, 64, 92 Конституції України ст.ст. 8, 94, 128, 158, 161, 162, 163 КАС України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області, третя особа: Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради, про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області щодо невиплати ОСОБА_5 пенсії за віком, починаючи з 10.05.2016 року.

Зобов'язати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області поновити ОСОБА_5 виплату пенсії, починаючи з 10.05.2016 року, та здійснити нарахування і виплату їй усіх належних сум пенсій.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя Л.Г. Шатілова