Справа № 182/648/15-а (2а/0182/46/16)
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року місто Київ К/800/23594/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є.,

Голяшкіна О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання нечинним рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.04.2015 та Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області від 03.04.2015 № 11-49-1/10/10 про відмову у перерахуванні пенсії та переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, яка призначається членам сімей військовослужбовця; визнати за нею право на пенсію, відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести її з пенсії за віком та призначити пенсію у разі втрати годувальника, яка призначається членам сімей військовослужбовців, відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»; зобов'язати Управління пенсійного фонду в м. Нікополь та Нікопольського району Дніпропетровської області зробити перерахунок її пенсії та сплатити недоотриману пенсію у разі втрати годувальника, яка призначається членам сімей військовослужбовців з дня подачі нею заяви, а саме з 15.01.2015 до дня винесення рішення Нікопольським міськрайонним судом; зобов'язати Управління пенсійного фонду в м. Нікополь та Нікопольського району Дніпропетровської області відновити їй щомісячну компенсацію за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до статті 52 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано за ОСОБА_2 право на пенсію по втраті годувальника, відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», та зобов'язано Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_2 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, що призначається членам сімей військовослужбовців, відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а Управління пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області зобов'язано зробити перерахунок пенсії ОСОБА_2, сплативши їй недоотриману пенсію по втраті годувальника з 15.01.2015 року. В іншій частині позову - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3, який був чоловіком позивачки ОСОБА_2, приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 17.04.1989 по 22.07.1989 в період проходження спеціальних військових зборів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_3 з 29.12.1992 року встановлено І групу інвалідності безстроково за діагнозом: рак шлунку стадія ІV, кл. гр. ІV, ракова кахексія, інтоксикація. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно з експертним висновком Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради від 29.04.1993 захворювання ОСОБА_3 пов'язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради від 10.06.1993 захворювання ОСОБА_3, що призвело до смерті, пов'язано з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Позивачка звернулась до відповідачів з заявою про перевід її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника - військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) та перерахунок їй в зв'язку з цим пенсії.

Проте, відповідачем відмовлено ОСОБА_2 у зазначеному переведенні з пенсії на пенсію з мотивів, що згідно з документами пенсійної справи її чоловік не був військовослужбовцем, а був лише військовозобов'язаним.

Вважаючи протиправними зазначені дії відповідачів, ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача законодавчо визначеного права на отримання пенсії по втраті годувальника - військовослужбовця.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що позивач не віднесено Законом до кола осіб, які мають право на отримання пенсії по втраті годувальника.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

За змістом статті 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» члени сім'ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Тобто, обов'язковими умовами для визнання за членами сім'ї померлого права на пенсію в разі втрати годувальника є не тільки наявність права померлого на пенсію за Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а й те, що ці члени сім'ї мають бути непрацездатними та перебувати на утриманні померлого, або доходи померлого були для них єдиним джерелом засобів до існування.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачка (1954 року народження) на час захворювання її чоловіка (29 грудня 1992 року) та на час його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2) - була працездатного віку (39 років) та працювала, що підтверджено копією паспорта позивачки і оглянутими в судовому засіданні матеріалами пенсійної справи. Зазначені факти ОСОБА_2 не заперечувались.

Тобто, судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, з якими стаття 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» пов'язує право особи на отримання пенсії за втратою годувальника.

Таким чином, факт наявності у померлого чоловіка статусу військовослужбовця чи відсутність такого статусу не впливають на оскаржувані дії відповідачів, оскільки позивач не відноситься до осіб, які мають право на отримання пенсії у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З огляду на викладене, враховуючи обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції надана вірно, порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення не допущено.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: