Справа № 212/2372/17
Суддя: Чайкін І. Б.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/2372/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Чайкіна І.Б., з участю секретаря судового засідання Курделяс А.О., сторони у справі: позивач - ОСОБА_1, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій та рішень суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

14 квітня 2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії Головного Управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо припинення йому виплат з 01 квітня 2017 року - пенсії в раніше призначеному розмірі відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зобов'язати відповідача поновити виплату призначеної пенсії та виплатити недоплачену суму пенсії з 01.04.2017 року по теперішній час.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, що з 19 січня 2004 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, пенсія призначена за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в розмірі 62% відповідних сум грошового забезпечення. 14.01.2004 року наказом начальника ДПА Дніпропетровської області, він був звільнений зі служби в податковій міліції з 19.01.2004 року. В подальшому, наказом від 01.03.2017 року Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області, був призначений на посаду головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель в Апостолівському, Криворізькому, Софіївському, Широківському районах управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області, де продовжує працювати й на данай час.

Згідно листа відповідача від 31.03.2017 р. позивачу було повідомлено, що з 01 квітня 2017 року йому як працюючому пенсіонеру, призупинено виплату пенсії, а пенсія в сумі 2474.32 грн., виплачена в період з 03.03.2017р. по 31.03.2017 р. підлягає відшкодуванню. Свою відмову відповідач обґрунтовує тим, що внесеними змінами до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам, які займають посади державної служби, призначені пенсії не виплачуються.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а зазначене рішення необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню, за захистом своїх порушених прав позивач змушений звернутися до суду. З огляду на вищевикладене просить визнати дії Головного Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати - ОСОБА_1 - пенсії в раніше призначеному розмірі відповідно до Закону України про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - неправомірними. Зобов'язати Головне Управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області поновити виплату призначеної йому пенсії та виплатити недоплачену суму пенсії: з 01.04.2017 року по теперішній час.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2017 р. відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу, в разі невизнання адміністративного позову, у десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові заперечення проти позову та докази на підтвердження цих заперечень або заяву про визнання позову.

На адресу суду надійшло письмове заперечення відповідача проти заявлених позовних вимог ОСОБА_1, позовні вимоги не визнають в повному обсязі, просять в їх задоволенні відмовити.

Свої заперечення відповідач обґрунтував тим, що позивач перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як отримувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. У зв'язку із набранням 01.01.2017 року чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 1774-VIII від 06.12.2016, були внесені зміни до ч. 1 ст. 54 Закону № 2262- XII відповідно до яких тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій. осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889- VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

У зв'язку із наданням позивачем копії наказу № 181-к від 01.03.2017 та копії трудової книжки про працевлаштування на посаді головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель в Апостолівському. Криворізькому, Софіївському, Широківському районах управління з контролю за використанням та охорони земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», з урахуванням прийнятих Законом № 1774-VIII змін, позивач не мав права на отримання пенсії призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ відповідно останньому було надано повідомлення щодо тимчасового призупинення виплати пенсії. У зв'язку із несвоєчасним повідомленням про працевлаштування за період з 03.03.2017 року по 31.03.2017 року виникла переплата пенсії у розмірі 2474,32 грн.

Отже, у своїх запереченнях відповідач вважає дії головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, оскаржуване рішення прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, тому просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У контексті з положеннями ч. 1 ст. 6 КАС України, яка передбачає право на судовий захист, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 162 КАС України встановлено, що одним зі способів захисту порушених прав позивача по справі є визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень.

При цьому протиправність полягає у незаконності чи невідповідності іншому правовому акту з вищою юридичною силою.

Стаття 171 КАС України зазначає, що під час вирішення питання щодо визнання оскаржуваного акту протиправним, суд адміністративної юрисдикції вирішує питання щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили оскаржуваних нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 19.01.2004 року йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Починаючи з 01 квітня 2017 року відповідач своїм рішенням тимчасово призупинив виплату позивачу раніше призначеної пенсії, посилаючись на набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 1774-VIII від 06.12.2016 (далі Закон № 1774-VIII), яким внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону № 2262-XII відповідно до якої тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889- VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються.

Згідно копії наказу № 181-к від 01.03.2017 року Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області (а.с. 13), ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охороною земель в Апостолівському, Криворізькому, Софіївському, Широківському районах управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 1774-VIII від 06.12.2016 внесено зміни до ч. 1 ст. 54 Закону № 2262-XII відповідно до якої тимчасово, по 31 грудня 2017 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та осіб, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу», а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачуються».

Положення та норми Закону України №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" не визнавались Конституційним судом України такими, що не відповідають Конституції України.

На даний час позивач продовжує працювати на займаній посаді відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, що не скасований та продовжує дію в часі з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VІІІ від 24.12.2015 року, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року визнано неконституційними положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме:

- частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- першого речення частини першої статті 54, відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Зазначено, що положення частини 7 ст. 43 та першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Аналізуючи надані докази, суд керується положеннями положенням ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 1774-VIII від 06.12.2016 року, оскільки він прийнятий законодавчим органом (парламентом) і в частині зупинення виплати пенсії позивачу, до прийняття рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, був обов'язковим до виконання.

Цей висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (п.23 рішення).

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин, судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За правилами ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд погоджується із запереченнями відповідача та вважає його рішення прийнято відповідно до чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 1774-VIII від 06.12.2016 року, ст. ст. 8, 9, 10, 11, 71, 94, 99, ч. 6 ст. 128, 159-163 КАС України, суд, -

постановив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій та рішень суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: І. Б. Чайкін