Справа № 815/1893/17
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1893/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд

під головуванням судді Андрухіва В.В.

за участю секретаря Рижук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області про визнання протиправними дій щодо відмови у видачі довідки, зобов'язання видати довідку, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Прокуратури Одеської області щодо відмови у видачі довідки ОСОБА_1 з посади начальника секретаріату, на теперішній час начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області, відповідно до ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу», Постанов Кабінету Міністрів від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та від 18.01.2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів»;

- зобов'язати Прокуратуру Одеської області видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату по посаді начальника секретаріату, на теперішній час начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області, відповідно ст.ст.37, 37-1 Закону України «Про державну службу», Постанов Кабінету Міністрів від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та від 18.01.2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на інших посадах ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її загальний трудовий стаж складає близько 36 років, з яких позивач відпрацювала в органах прокуратури Одеської області 16 років, а саме: з 19.04.1995 року до 01.04.2011 року. Стаж державної служби в період роботи в прокуратурі області на різних посадах складає понад 14 років. Позивач зазначила, що наказом № 1827к від 29 грудня 2010 року вона - державний службовець 8 рангу була звільнена з посади начальника секретаріату прокуратури Одеської області за віком та власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України „Про державну службу" (ст. 38 КЗпП) з 06.01.2011 року. На обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, як одержувач пенсії за віком, перебуває з 07 січня 2011 року згідно Закону України „Про державну службу" №3723-ХІІ. Після звільнення з посади начальника секретаріату прокуратури Одеської області, з 10.01.2011 року працювала на посаді завідуючого копіювально- розмножувальної машини секретаріату прокуратури області, з якої звільнилась за власним бажанням 01 квітня 2011 року (наказ № 394к від 30.03.2011). Згідно тверджень позивача, після цього вона ніде не працювала до теперішнього часу. Як зазначає позивач, у зв'язку зі збільшенням посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року „Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року „Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", 21.03.2016 року вона звернулась до прокурора Одеської області з заявою про надання їй довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії, однак на дане звернення ані відповіді, ані довідки не отримала. Позивач стверджує, що 09.11.2016 вона вдруге звернулася до відповідача для отримання довідки про заробітну плату відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292 для перерахунку пенсії, проте листом від 14.11.2016 року № 18-359вих.-16 у видачі вказаної довідки було відмовлено начальником фінансування та бухгалтерського обліку-головним бухгалтером прокуратури області через те, що Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016 року, не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсії державним службовцям, а також виключення постановою правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 року №15-2 форми довідок про заробітну плату. Також позивач зазначила, що вона зверталась до прокурора області, а відповідь в порушення вимог Регламенту прокуратури області була надана головним бухгалтером. Не погодившись з нею, 07.12.2016 року, позивач повторно звернулась до прокурора області з тих же питань, однак листом за підписом першого заступника прокурора області О.Саулко 27.12.2016 року № 02-1-2016 їй знов було відмовлено у видачі довідки про заробітну плату. У зв'язку з тим, що Постановою КМУ від 18.01.2017 року № 15 „Питання оплати праці працівників державних органів", яка діє з 1 січня 2017 року, скасовано Постанову КМУ від 06.04.2016 № 292, позивач 20.01.2017 відповідно до вимог ст. 19 Закону України „Про доступ до публічної інформації", звернулася до прокурора області з інформаційним запитом щодо надання їй інформації про заробітну плату начальника секретаріату, на даний час - начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області. На вказаний запит була отримана відповідь за підписом начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області С. Гудзенко від 26.01.2017 року № 19-313 вих-17 про те, що прокуратура не може надати позивачу цю інформацію, так як на даний час не затверджено штатний розпис, на підставі якого нараховується заробітна плата працівникам прокуратури. Як зазначила позивач, на її аналогічний інформаційний запит, направлений 06.03.2017 року, вона не отримала конкретної відповіді щодо заробітної плати начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області. За викладених обставин позивач вважає, що відмова керівництвом прокуратури Одеської області у видачі вказаної довідки є незаконною, протиправною та такою, що грубо порушує її права, гарантовані Конституцією України та вимогами чинного законодавства. Додатково позивач у письмових поясненнях зазначила, що станом на момент виникнення права на перерахунок її пенсії, і на момент її першого звернення до прокурора області 21.03.2016 року, форма довідки була чинною. Позивач вважає, що керівництво прокуратури Одеської області протиправно неодноразово відмовляло у наданні їй довідки про розмір заробітної плати, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям. Крім того, у письмових доводах по справі позивач зазначила, що посада начальника відділу документального забезпечення управління інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення прокуратури Одеської області є посадою державної служби категорії «Б», на неї поширюється дія Закону України «Про державну службу», не віднесена до Переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, а також вказана посада є аналогічною тій, з якої позивача було звільнено.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з наведених вище підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, які мотивовані тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до Закону України «Про державну службу». Крім того, постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 скасовано п. 4 постанови КМУ від 31.05.2000 року №865. Також, на підставі постанови КМУ від 14.09.2016 року № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» постанова КМУ від 31.05.2000 року № 865 втратила чинність. При цьому, як зазначає відповідач, форми довідок про заробітну плату (затверджені постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року №15-1), які надавались для проведення перерахунку пенсії, виключені постановою правління Пенсійного фонду України від 04.07.2016 року №15-2. Також відповідач послався на те, що Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VIII, який набрав чинності з 01.05.2016 року, не передбачено проведення перерахунків раніше призначених пенсій державним службовцям. За змістом вказаної Постанови, яка набрала чинності одночасно із Законом № 889- VIII, її правозастосування стосується державних службовців, які на день набрання чинності Законом № 889- VIII обіймають посади державної служби. Відповідач зазначив, що відповідно до змін, внесених згідно з Постановою Пенсійного фонду України № 15-2 від 04.07.2016 року про внесення змін до постанови правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013 року № 15-1, довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію виключено. На думку відповідача, відмова у видачі довідки для перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих нею прав та/або позбавленням її права на соціальний захист. Відповідач вважає посилання позивача на принцип дії норм права у часі безпідставними, оскільки такий принцип застосовується до правовідносин, що виникли до набрання чинності конкретною нормою права. Зокрема, до вищезазначених змін у законодавстві виникло право позивача на пенсію, яке є незмінним. Разом з тим, право на перерахунок пенсії у позивача могло виникнути лише після звернення з відповідною заявою до пенсійного органу, що є у причинному зв'язку із отриманням довідки про заробітну плату. Однак, таке звернення щодо отримання довідки про заробітну плату державного службовця відбулось після внесення змін до Постанови № 865, у якій видача такої довідки вже не передбачена, що і призвело до певних правових наслідків. Крім того, як стверджує відповідач, позивач просила надати їй інформацію про заробітну плату посади державного службовця відповідно до Постанови КМУ від 18.01.2017 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», у зв'язку із чим її було проінформовано, що вказана посада відноситься до категорії прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури, а не державних службовців, у зв'язку з чим надати інформацію про заробітну плату начальника відділу документального забезпечення прокуратури області відповідно до зазначеної запитувачем інформації та Постанови КМУ не надається можливим. На думку відповідача, розпорядником інформації надано інформацію у межах запитуваної позивачем та з дотриманням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 19.04.1995 року по 04.04.2011 року працювала в прокуратурі Одеської області на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки позивача в матеріалах справи (а.с.16-18).

Наказом № 1827к від 29.12.2010 року позивач була звільнена з посади начальника секретаріату прокуратури Одеської області за віком та власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію з 06.01.2011 року.

З 07.01.2011 року позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси та отримує пенсію, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1, виданим 14.03.2011 року Пенсійним фондом України та довідкою Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. одеси від 01.04.2011 року № 183 (а.с.19, 20).

21.03.2016 року позивач звернулася до прокурора Одеської області з заявою (вх. № 1679 від 21.03.2016 року), в якій просила видати їй довідку про заробітну плату для перерахування її пенсії у зв'язку з підвищенням на 25% посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців органів прокуратури України на підставі постанов Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року та від 09.12.2015 року № 1013 (а.с.21).

Відповідь на вказану заяву позивачу не надана.

09.11.2016 року позивач подала заяву до прокуратури Одеської області (вх. № 6980 від 09.11.2016 року) щодо надання їй довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням посадових окладів державним службовцям на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2016 року № 292 (а.с.22).

За результатами розгляду заяви позивача від 09.11.2016 року листом начальника відділу фінансування та бухгалтерського обліку - головного бухгалтера прокуратури Одеської області позивачу було повідомлено про те, що підстав для видачі довідки про заробітну плату для перерахунку пенсій відповідно до норм законодавства немає (а.с.23).

07.12.2016 року позивач звернулася до прокурора Одеської області з заявою (вх. № 8074 від 07.12.2016 року) щодо видачі довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням посадових окладів державним службовцям на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2016 року № 292 (а.с.24-25).

Розглянувши заяву позивача від 07.12.2016 року, листом першого заступника прокурора Одеської області № 02-1-2016 від 27.12.2016 року позивачу повідомлено, що 14.11.2016 року начальником відділу фінансування та бухгалтерського обліку - головним бухгалтером прокуратури області на підставі вимог чинного законодавства було надано відповідь, якою відмовлено у наданні вказаної довідки, а також зазначено про те, що підстав для скасування вказаного рішення не вбачається (а.с.26).

20.01.2017 року (вх. № 285) позивач звернулася до прокурора Одеської області з інформаційним запитом відповідно до ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просила надати інформацію про заробітну плату начальника секретаріату (на даний час відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.217 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», а саме: оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років, надбавку за державну службу, надбавку за високі досягнення у праці, премію і загальну суму для перерахунку пенсії (а.с.27).

На інформаційний запит позивача від 20.01.2017 року за вх. № 285 начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області, листом від 26.01.2017 року № 19-313вих-17 надано відповідь, якою повідомлено, що станом на 26.01.2017 року прокуратурою Одеської області не затверджено штатний розпис, на підставі якого нараховується заробітна плата згідно Постанови Кабінету Міністрів від 18.01.2017 року № 15 (а.с.28).

06.03.2017 року (вх. № 1202) позивач повторно звернулася до прокурора Одеської області з інформаційним запитом відповідно до ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просила надати інформацію про заробітну плату начальника секретаріату (на даний час відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області), відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.217 року № 15 «Питання оплати праці працівників державних органів», а саме: оклад, надбавку за ранг, надбавку за державну службу, надбавку за почесне звання «заслужений», надбавку за роботу з таємними документами, залежно від ступеня таємності інформації, надбавку за зброю, надбавку за високі досягнення у праці, премію і загальну суму для перерахунку її пенсії (а.с.29).

На інформаційний запит позивача від 06.03.2017 року начальником відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів прокуратури області, листом від 13.03.2017 року № 19-402вих-17 надано відповідь, якою роз'яснено, що надати інформацію про заробітну плату начальника відділу документального забезпечення прокуратури області відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.217 року № 15 не надається можливим, оскільки наразі вказана особа відноситься до категорії прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури, а не державних службовців (а.с.30).

Порядок пенсійного забезпечення державних службовців на момент призначення позивачу пенсії визначався Законом України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року.

Відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно зі статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993 року, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до статті 37-1 Закону України "Про державну службу" (в редакції чинній на момент підвищення 01.12.2015 р. посадових окладів державних службовців) умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України з метою вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії було прийнято постанову № 865 від 31 травня 2000 р. "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" (далі - Постанова № 865).

На час виходу позивача на пенсію був чинним пункт 4 Постанови № 865, згідно з яким у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 р. N 432-IV "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу", визначається в такому порядку:

1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку;

2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання "заслужений", за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Крім того, був чинним пункт 5 Постанови № 865, відповідно до якого перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням з Головним управлінням державної служби".

Таким чином, з аналізу вказаних вище норм Постанови № 865 вбачається, що на час виходу позивача на пенсію національне законодавство передбачало її право на перерахунок пенсії, який збільшує розмір її пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям на відповідній посаді, з якої позивачці була призначена пенсія. Тобто, позивач мала право на збільшення розміру пенсії в залежності від збільшення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 31.05.2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" керівним працівникам, спеціалістам і службовцям з 01 грудня 2015 року були підвищені посадові оклади.

Відповідно до п. 5 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" внесено зміни до Постанови № 865 від 31.05.2000 року, а саме: виключено пункт 4, яким передбачалось право на збільшення розміру пенсії у разі збільшення розміру заробітної плати державним службовцям; абзац 1 пункту 5 Постанови № 865 від 31.05.2000 року викладено в новій редакції: "Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується Управлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

Згідно абзацу 2 пункту 5 Постанови № 865, у разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням з Головним управлінням державної служби.

Постановою Правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013 р. "Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах №2а-8893/12/2670, №2а-4753/09/2670" затверджено форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм було призначено (перераховано) пенсію.

Вказана форма довідки містила у собі наступні складові: посадовий оклад; надбавка за ранг, або кваліфікаційний клас, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг; надбавка за вислугу років; надбавка за знання та використання в роботі іноземної мови; надбавка за почесне звання "заслужений"; надбавка за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації; доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук; надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи; премія; інші виплати (винагорода за вислугу років, матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань).

02.09.2016 року до вищезазначеної постанови внесено зміни та форму Довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, виключено на підставі Постанови Пенсійного фонду № 15-2 від 04.07.2016 року.

Суд зазначає, що на час звернення позивача до відповідача із заявою про видачу довідки для подальшого звернення за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

При цьому Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року.

За змістом пунктів 10 і 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII від 10.12.2015 року, положення статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року застосовуються до державних службовців, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 року, № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, норми статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993 року діють і на теперішній час - для тих осіб, право на отримання пенсії, а отже і здійснення її перерахунку, у яких виникло в період чинності Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року. Ці статті та їх порядок щодо здійснення призначення та перерахунку пенсії - не змінені, оскільки пунктом 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до Закону України Про державну службу" № 432-ІV від 16.01.2003 року, які є чинними, передбачено, що порядок перерахунку пенсій, передбачений цим Законом, поширюється на пенсіонерів, яким пенсія державних службовців призначена з дня набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року.

У пункті 3 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу" № 432-ІV від 16.01.2003 року зазначено про необхідність Кабінету Міністрів України у тримісячний термін привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

У даному випадку нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років державним службовцям, є ст. 37-1 Закону України "Про державну службу" в редакції від 16 грудня 1993 року, № 3723-ХІІ, що діяла на момент призначення пенсії.

Суд зазначає, що бездіяльність з боку Уряду України (Кабінету Міністрів України) у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та 71378/10) від 26 вересня 2014 року з питання відмови в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку Урядом була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 51-56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі "Будченко проти України" (заява № 38677/06) від 24 липня 2014 року). Суть цієї справи Європейського суду з прав людини полягала у тому, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, у тому числі на які мав право заявник.

Як зазначалось судом, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 31.05.2015 року "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" керівним працівникам, спеціалістам і службовцям з 01.12.2015 року було підвищено посадові оклади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року № 15 затверджено, зокрема, схему посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році; розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців; перелік посад державної служби, що прирівнюються до відповідних груп оплати праці.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача про те, що вищезазначені зміни у законодавстві позбавляють права позивача на перерахунок пенсії у раніше встановленому порядку та не дають відповідачу законних підстав для видачі довідки.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Дане положення принципово забороняє погіршувати становище людини. При цьому суд зазначає, що розмір пенсії - це кількісний показник, що відображає обсяг прав позивача на пенсію.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статті 8 та статті 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Крім того, ч.1 ст.58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно постанови Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-420а13 розуміння сутності соціальних гарантій працівників, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії. Така позиція Верховного Суду повністю кореспондується із статтею 58 Конституції України.

Право позивача на отримання пенсії саме в порядку, який передбачав збільшення її розміру шляхом здійснення перерахунку у разі збільшення суми заробітної плати державного службовця на відповідній посаді виникло раніше зазначених вище змін до Постанови № 865, які відбулися у 2015 році, а також раніше, ніж втратила чинність Постанова № 865 згідно з Постановою КМУ від 14.09.2016 року № 122. Нові ж нормативно-правові акти застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ними чинності, і до тих юридичних фактів, що настали після набрання чинності таким актом.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.05.1997 року №1-зп вказав, що закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативного акту.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Згідно ст.141 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган повинен, зокрема, неухильно додержувати законодавства про працю, уважно ставитися до потреб і запитів працівників.

Відповідно до ст.49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Частиною 1 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 10 названого Закону передбачено, що пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Положеннями ст. 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовані види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Згідно приписів ч.1 ст.5 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.11 Закону України "Про інформацію", кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Отже, вищезазначені зміни у законодавстві не позбавляють права позивача на отримання відповідної довідки про заробітну плату та не дають відповідачу законних підстав для відмови у видачі такої довідки, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про існування обов'язку у відповідача надати довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії.

Зазначене свідчить, що чинне законодавство України відповідно до положень ст.ст. 46, 64 Конституції України гарантувало позивачу на час його звільнення з державної служби та призначення йому пенсії державного службовця право на перерахунок призначеної пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на перерахунок пенсії є похідним правом, яке залежить від права на пенсію і є складовою конституційного права на соціальний захист та достатній життєвий рівень. Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У ст. 8 Конституції України зазначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначено, що, оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини").

Відмова у наданні довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, фактично обмежує право позивача на реалізацію в подальшому його конституційного права на соціальний захист, гарантованого статтею 46 Конституції України, яке згідно зі статтею 64 Основного Закону України не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За своєю суттю звернення позивача, як і самі позовні вимоги в даній справі не зводяться до вирішення відповідачем, в трудових відносинах (публічна служба) з яким перебував позивач, питання про проведення самого перерахунку пенсії та її розміру, а стосується лише видачі довідки про заробітну плату, яка надалі подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям до органів Пенсійного фонду.

Також суд зазначає, що відмовляючи позивачу видати довідку, відповідач діяв не в межах повноважень, визначених законом. Такими діями відповідач порушив один із основних критеріїв правомірності вчинення дій суб'єктами владних повноважень, який випливає із принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не відміняє вимоги частини дев'ятої цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Однак, всупереч зазначених вимог Закону України «Про звернення громадян» перше звернення позивача від 21.03.2016 року з приводу видачі їй довідки про заробітну плату протиправно залишено поза увагою та, відповідно, без розгляду. Доказів надання відповіді на вказане звернення позивача у встановлений Законом строк відповідач суду не надав, доводи позивача щодо ненадання на нього відповіді не спростував.

Крім того, вказане звернення позивача було подане відповідачу ще до скасування Постанови № 865 та постанови Правління ПФУ № 15-2 від 04.07.2016 року, якою скасовано форму довідки.

Також суд вважає обгрунтованим посилання позивача на порушення відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Пунктом 1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Таким чином, відповідач є розпорядником інформації.

Згідно приписів ч.1 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.22 означеного Закону, відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, суд вважає, що відповідач за відсутності передбачених ст.22 Закону підстав відмовив позивачу у наданні публічної інформації щодо розміру заробітної плати начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області.

Щодо тверджень відповідача про те, що посада начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області відноситься до категорії прокурорсько-слідчих працівників, а не державних службовців, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов'язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Пунктом 4 ч.1 ст.3 зазначеного Закону встановлено, що посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов'язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Згідно п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, дія цього Закону поширюється на державних службовців, зокрема, органів прокуратури.

Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII, критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджуються Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Перелік посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби, за поданням керівника державної служби у відповідному органі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 271 затверджені критерії визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування.

Пунктом 1 вказаної Постанови КМУ № 271 визначено, що критеріями визначення переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, є зміст і характер виконуваної ними роботи, що в переважній більшості не передбачає здійснення повноважень, безпосередньо пов'язаних з виконанням завдань і функцій, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про державну службу", а також роботи, що пов'язана із забезпеченням належних умов функціонування державного органу, а саме, зокрема, документальним забезпеченням та діловодством (крім працівників, які опрацьовують документи з обмеженим доступом)

Не відносяться до посад працівників, які виконують функції з обслуговування, посади керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів.

При цьому суд бере до уваги доводи позивача про те, що посада начальника відділу документального забезпечення прокуратури області, до функцій на якій входять у тому числі робота з документами з обмеженим доступом, не віднесена до "Переліку посад працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування" (Постанова КМУ № 271).

Також суд бере до уваги посилання позивача на оприлюднену декларацію начальника відділу документального забезпечення, управління інформаційних технологій та матеріального забезпечення за 2016 рік, згідно якої дана посада є посадою державної служби категорії "Б".

Наказом Генеральної прокуратури України № 90 від 28.12.2002 року затверджено Інструкцію з діловодства в органах прокуратури України, у пункті 19.1 якої зазначені службові обов'язки начальника секретаріату та канцелярії, яку обіймала позивач.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну службу» та Інструкції з діловодства в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України № 90 від 28.12.2009 року, наказом прокуратури Одеської області від 22.02.2010 року затверджено Посадову інструкцію державного службовця - начальника відділу-секретаріату прокуратури Одеської області, яка підписана начальником секретаріату прокуратури Одеської області ОСОБА_1

10.10.2016 року першим заступником прокурора області, старшим радником юстиції, О. Саулко затверджено Посадову інструкцію відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області.

Наказом Генеральної прокуратури України № 103 від 24.02.2016 року затверджено Інструкцію з діловодства в органах прокуратури України, пунктом 20.1 якої встановлено примірний перелік службових обов'язків керівника служби діловодства.

19.04.2017 року першим заступником прокурора Одеської області затверджено Розподіл обов'язків між працівниками відділу документального забезпечення управління інформаційних технологій, документального та матеріально-технічного забезпечення прокуратури Одеської області.

Зі змісту наведених Інструкцій вбачається, що посадові обов'язки по посаді начальника секретаріату прокуратури Одеської області, яку обіймала позивач на день припинення державної служби, на момент звернення позивача з заявами про видачу їй довідки виконує посадова особа прокуратури, що обіймає посаду начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області.

Таким чином, оскільки посада, яку обіймала позивач, на даний час не існує, відповідач повинен був видати позивачу довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, з урахуванням підвищення посадових окладів державних службовців згідно з постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та з урахуванням постанови КМ України від 18.01.2017 року № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів" - по посаді начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області.

Згідно з положеннями ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з вимогами ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів під час розгляду справи правомірності своїх дій щодо відмови у наданні позивачу довідки про заробітну плату по відповідній посаді.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ч.1 ст.94 КАС України суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 6-9, 11, 69, 71, 72, 86, 94, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Прокуратури Одеської області щодо відмови ОСОБА_1 у видачі довідки про заробітну плату по посаді начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, з урахуванням підвищення посадових окладів державних службовців згідно з постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та з урахуванням постанови КМ України від 18.01.2017 року № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів".

Зобов'язати Прокуратуру Одеської області видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату по посаді начальника відділу документального забезпечення прокуратури Одеської області, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію, з урахуванням підвищення посадових окладів державних службовців згідно з постановою КМ України від 09.12.2015 року № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" та з урахуванням постанови КМ України від 18.01.2017 року № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів".

Стягнути з Прокуратури Одеської області за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 640 грн. (шістсот сорок гривень).

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили у разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк з дня отримання копії постанови. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст постанови суду виготовлений 22.05.2017 року.

Суддя: В.В. Андрухів

.