Справа № 2а - 1347/09/1470
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 2а - 1347/09/1470

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І.О.

суддів Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Доманівського районного центру зайнятості Миколаївського обласного центру зайнятості на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом прокурора Доманівського району Миколаївської області в інтересах держави, в особі Робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Доманівського районного центру зайнятості, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення дотації на працевлаштування, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2009 року прокурор Доманівського району Миколаївської області в інтересах держави, в особі Робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Доманівського районного центру зайнятості, звернувся до суду першої інстанції з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1О.) про повернення дотацій на працевлаштування безробітного в сумі 10 419,91 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що в результаті порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.15 Порядку надання роботодавцю дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Мінпраці № 1 від 10 січня 2001 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, відповідачка повинна повернути вказані кошти. Порушення наведеного вище Порядку виразилося в тому, що звільнення працевлаштованої за направленням Центру зайнятості відбулося за угодою сторін, а не за власним бажанням працевлаштованої.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, Доманівський районний центр зайнятості подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження, у відповідності до положень п.2 ч.1 ст.197 КАС України, у звязку із неявкою сторін, належним чином сповіщених про день, час та місце розгляду справи.

Зясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2007 року Доманівський районний центр зайнятості уклав договір №143 з ФОП ОСОБА_1, відповідно до якого, остання як роботодавець працевлаштовує на постійну роботу за направленням районного центру зайнятості безробітну ОСОБА_2, а центр зайнятості надає дотацію для покриття витрат на заробітну плату працевлаштованій за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідно до статті 30 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання роботодавцю дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Мінпраці від 10 січня 2001 року (а.с.11-12).

Відповідно до записів у трудовій книжці, 27 квітня 2007 року ОСОБА_2 наказом ФОП ОСОБА_1 прийнята на роботу продавця продовольчих товарів згідно трудового договору №47 від 27 квітня 2007 року, зареєстрованого в Доманівському районному центрі зайнятості.

27 жовтня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з заявою про звільнення її за власним бажанням, у звязку з хворобою чоловіка та необхідністю догляду за ним.

27 жовтня 2008 року ФОП ОСОБА_1 видала наказ №5 про звільнення ОСОБА_2 за статтею 36 пункту 1 КЗпП України за згодою сторін (а.с.16).

13 лютого 2009 року Доманівський районний центр зайнятості виніс наказ №9 про відшкодування отриманої ФОП ОСОБА_1 дотації на працевлаштування безробітного.

Після чого, ОСОБА_2 звернулася із заявою до ОСОБА_1 про виправлення запису «звільнення за згодою сторін» на «звільнення за власним бажанням» (а.с.88).

24 березня 2010 року ФОП ОСОБА_1 винесено наказ про зміну формулювання підстав звільнення працівника, відповідно до якого змінено підставу звільнення ОСОБА_2 у наказі №5 від 27 жовтня 2008 року з «п. 1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін», на «п.4 ст.36 КЗпПУ за власним бажанням» (а.с.89). Цього ж дня, у трудову книжку ОСОБА_2 були внесені відповідні зміни (а.с.89).

Не погоджуючись з наказом №9 від 13 лютого 2009 року відповідач оскаржила його до суду та постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2011 року (справа № 2а-4573/09/1470) він скасований (а.с.72-75). У даному судовому рішенні вказано, що запис про причини розірвання трудового договору звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін не відповідає фактичним намірам сторін цього договору.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суд від 05 вересня 2012 року та Вищого адміністративного суду України від 25 серпня 2016 року, зазначена постанова суду залишена без змін (а.с.76-78; 85-86).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що, відповідно до статті 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що правова позиція суду першої інстанції, яка викладена у судовому рішенні, відповідає вимогам ст.159 КАС України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», чинної на час виникнення спірних правовідносин, Фондом може надаватися дотація роботодавцям для працевлаштування безробітних, у тому числі молоді на перше робоче місце у розмірі витрат на заробітну плату прийнятих за направленням державної служби зайнятості осіб (але не вище за середній рівень у галузях національної економіки відповідної області) в розрахунку на рік.

Відповідно до п.15 Порядку надання роботодавцю дотацій на створення додаткових робочих місць для працевлаштування безробітних, затвердженого наказом Мінпраці № 1 від 10 січня 2001 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення гарантій зайнятості осіб (розірвання трудового договору з працівником, працевлаштованим за направленням державної служби зайнятості, до закінчення двох років з дня працевлаштування у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату, за угодою сторін (пункт 1 статті 36 Кодексу законів про працю України), через невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору (частина третя статті 38 Кодексу законів про працю України)) роботодавець повертає суму одержаної дотації в повному обсязі з урахуванням індексації на рівень інфляції (обчислюється шляхом множення суми отриманої дотації на добуток індексу зростання цін на споживчі товари від місяця початку отримання дотації до місяця, що передує місяцю її повернення, поділених на 100) (щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом).

Апелянт наполягає на тому, що звільнення ОСОБА_2 відбулося за угодою сторін, у звязку з чим, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та відмовив у задоволенні позову. При цьому, апелянт не надає правової оцінки наявності рішення суду, яким встановлені певні обставини.

Так, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2011 року, яка набрала законної сили, встановлено звільнення ОСОБА_2 за власним бажанням, а тому підстави для повернення дотацій на працевлаштування безробітного відсутні.

Крім того, даним рішенням суду наказ №9 про відшкодування отриманої ФОП ОСОБА_1 дотації на працевлаштування безробітного був скасований, а тому у Доманівського районного центру зайнятості відсутні законодавчі підстави для стягнення дотацій на працевлаштування безробітного в сумі 10 419,91 грн.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З цих саме підстав не може бути прийнятий і інший довід апеляції, який полягає в тому, що зміна підстави звільнення працівника можлива тільки у судовому порядку.

За таких обставин справи, апеляційна скарга не спростовує висновків суду першої інстанції та не містить підстав за яких можливо скасувати рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Доманівського районного центру зайнятості Миколаївського обласного центру зайнятості залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом прокурора Доманівського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування України на випадок безробіття Доманівського районного центру зайнятості до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення дотації на працевлаштування залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова