Справа № 810/1703/16
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2016-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1703/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року № 810/1703/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Київської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (далі також – позивач) з позовом до Київської митниці ДФС (далі – відповідач) про визнання протиправними та скасування рішень Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №125110010/2015/010196/2 від 19.11.2015, №125110010/2015/010193/2 від 17.11.2015, №125110010/2015/010192/2 від 17.11.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, він визначив його митну вартість за основним методом – за ціною договору (контракту), заявив цей показник у декларації митної вартості, до якої додав документи, що її підтверджують згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Однак, на думку позивача, митний орган безпідставно не погодився із заявленою декларантом митною вартістю товару, визначеною за ціною договору (контракту), та незаконно прийняв рішення про коригування митної вартості товару із застосуванням методу 2-г (резервний) та відмовив у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

Позивач не погодився із рішеннями митного органу про коригування заявленої митної вартості товару, але з метою випуску задекларованого товару у вільний обіг подав до митного органу нові митні декларації, в яких скоригував митну вартість товару з урахуванням рішень митного органу, сплатив митні платежі та перерахував на депозитний рахунок державного казначейства різницю між сумою митних платежів (гарантійне зобов’язання), обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товару, визначеною митним органом. У подальшому позивач скористався наданим законом правом і звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення митного органу про коригування митної вартості.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, викладених в письмових запереченнях, відповідно до яких зазначає, що під час проведення контролю правильності митної вартості товару встановлено, що документи, які були подані до митного оформлення та які зазначені у частині 2 статті Митного кодексу України, містять розбіжності, які стосуються числових значень митної, а саме залишається непідтвердженою обов’язкова складова митної вартості товарів, як витрати, понесені на транспортування товарів; залишається непідтвердженим числове значення обов’язкової складової митної вартості товарів, як витрати, понесені на страхування товарів, а тому відповідач дійшов висновку, що дані факти свідчать про те, що позивачем заявлено неповні відомості про числові значення складової митної вартості, оскільки фактично понесені витрати на поставку товару (контрактна вартість та витрати на транспортування) значно вищі, аніж заявлені позивачем до митного оформлення.

Відповідач зазначає, що в подальшому, реалізовуючи своє право на можливість упевнитись у достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості товарів, а також враховуючи вимоги ч. 3 ст. 54 МК України, відповідачем направлено декларанту позивача відповідні електронні повідомлення щодо необхідності подання додаткових документів, при цьому відповідач зазначає, що надання визначеного митницею переліку документів є обов’язком декларанта, який визначений Митним кодексом України та не ставиться у залежність від бажання декларанта чи його власної думки щодо доцільності надання таких документів, а жодним нормативно-правовим актом з питань митної справи не передбачено ніяких інших підстав для викладення причин витребування додаткових документів у письмовому вигляді, аніж за письмовим зверненням декларанта.

В судовому засіданні по справі 11.10.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні по справі 11.10.2016 проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні по справ 11.10.2016 представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував, що підтверджується особистим підписом представника відповідача на вказаному клопотанні позивача від 11.10.2016.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що позивачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, а представник відповідач проти вказаного клопотання не заперечував, протокольною ухвалою суду від 11.10.2016 постановлено здійснювати подальший розгляд справи №810/1703/16 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фоззі-Фуд» (Покупець) та Iceland Seafood ehf (Продавець) укладено Контракт №456-S від 25.12.2013 (далі - контракт), пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець продає, а покупець купує продукцію, далі по тексту «товар», в асортименті, кількості, по цінам, відповідно до інвойсів, які є невід’ємною частиною даного контракту (т.1, а.с.216-220).

Згідно з п. 2.1 Контракту ціни на товар встановлюються в інвойсах на кожну партію товару. Інвойси на кожну партію товару виписуються не раніше ніж за 5 днів до поставки товару. Ціна включає в себе вартість продукту, тари, термоусадочного упакування, маркування, навантаження, витрати по митному оформленню вантажу в країні Продавця.

Загальна сума контракту складає 1800000,00 дол. США (п. 2.3 Контракту).

Згідно з п. 3.1. Контракту всі ціни на даному Контракту, як і умови поставок здійснюються на умовах CIF/FCA Клайпеда, Литва, згідно Incoterms 2010.

Кількість товару, що підлягає поставці, визначається щомісячно. Поставка товару здійснюється протягом 3-4 тижнів після розміщення письмової заявки Покупця, згідно підтвердженої Постачальником дати поставки (п.3.2 Контракту).

Згідно п. 3.3. Контракту місцем доставки товару визначено Київську регіональну митницю, митний пост «Київ-Західний», місто Київ, вулиця Велика Кільцева, 4.

Пунктом 5.1 Контракту встановлено, що право власності на товар переходить від продавця до покупця в момент переходу ризиків на товар відповідно до умов поставки, пункт 3.1 Контракту.

Згідно з пунктом 7.1 Контаркту продавець відповідно до умов поставки згідно Контракту не несе відповідальність за транспортування товару до пункту призначення. При цьому продавець зобов’язується підготувати та передати в оговорені строки транспортному агенту покупця товар та забезпечити при поставці наступні документи: - інвойс (6 екзмеплярів), пакувальний лист (6 екзмеплярів), сертифікат якості (1 екзмепляр), сертифікат походження товару (1 екзмепляр), ветеринарний сертифікат (1 екземпляр). Продавець зобов’язується письмово підтвердити факт поставки по факсу/електронній пошті покупцю в день поставки, відправлення реліза.

Відповідно до п. 8.1 Контракту платежі за товар, що постачається за даним Контрактом, будуть здійснюватись шляхом грошового переказу в доларах США на банківський рахунок Продавця таким способом: оплата проводиться через 45 календарних днів з дати інвойсу, згідно п. 2.1 Контракту та за умови надання повного комплекту документів, вказаних в розділі 7 Контракту.

Відповідно до пункту 12.8 контракту останній діє до 31.12.2014, в тому випадку, якщо сторони в строк не менше ніж за 20 днів до закінчення строку дії даного контракту, не повідомлять одне одного про бажання розірвати договір, то останній вважається продовженим строком на 1 рік.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 14.08.2014 до контракту №456-S від 25.12.2013 сторони обговорили та дійшли згоди внести зміни в діючі умови контракту та викласти пункт 3.1 контракту в наступній редакції: «Всі ціни по даному Контракту, а також умови поставки розуміються на умовах а) CIF/FCA/CFR Клайпеда, Литва, згідно Incoterms 2010; або б) FCA/ CIF Роттердам, Нідерланди, згідно Incoterms 2010; або CIF Одеса, Україна, згідно Incoterms 2010» (т.1, а.с.88).

Відповідно до додаткової угоди №5 від 05.12.2014 до контракту №456-S від 25.12.2013 сторони обговорили та дійшли згоди внести зміни в діючі умови контракту та викласти пункт 2.3 контракту в наступній редакції: «Загальна сума Контракту дорівнює сумі всіх інвойсів», п. 12.8 викласти в новій редакції: « 12.8 Контракт діє до 31.12.2016. В тому випадку, якщо сторони в строк не менше ніж за 20 днів до закінчення строку дії даного Контракту, не повідомлять одна одну про бажання розірвати Контракт, то останній вважається продовженим строком на один рік» та пункт 3.1 – «Продавець зобов’язується здійснити митне оформлення товару для експорту за власний рахунок» (т.1, а.с.89).

Перевезення товару здійснювалося перевізниками - Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕП» на підставі договору №24 про надання послуг по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні і транспортно-експедиційному обслуговуванні від 13.03.2012 та додаткових угод до нього та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сівертранс» на підставі договору №ЛОГ-72 від 02.11.2015 про надання послуг по організації перевезень вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні і транспортно-експедиційному обслуговуванні.

Отримавши придбаний за названим Контрактом товар, а саме риба свіжоморожена морська – скумбрія (Frozen Atlantic Mackerel/Scomber Scombrus) ціла, не патрана, не піддана тепловій та кулінарній обробці, без додання харчових добавок та приправ, не консервована, позивач для його декларування подав до Київської митниці ДФС наступні електронні митні декларації: № 125110010/2015/181145 від 19.11.2015 (поставка – 456-198 відповідно до внутрішньої нумерації позивача) (т.1, а.с.195-196), № 125110010/2015/181110 від 17.11.2015 (поставка – 456-199) (т.2, а.с.7-8), № 125110010/2015/181111 від 17.11.2015 (поставка 456-200) (т.2, а.с.51-52).

Визначення митної вартості товару було здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а саме 1,35 USD/кг.

На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу пакет документів, передбачений ст. 335 та ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, про що вказано у митних деклараціях та картках відмови. Перелік наданих документів наведений у графі 44 митних декларацій із зазначенням кодів документів, затверджених наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій» від 20.09.2012 № 1011.

Так, до митної декларації № 125110010/2015/181145 від 19.11.2015 додано: (2730) міжнародна автомобільна накладна (CMR) б/н від 16.11.2015; (3007) довідка про транспортні витрати №456-198 від 17.11.2016; (3105) Інвойс №SR000080 від 09.11.2015; (3004) рахунок-фактура, виставлений перевізником за надані послуги по договору перевезення вантажу №5623 від 18.11.2015; (3530) Страховий поліс №6090 від 17.11.2015; (m 4103, позначка m – наявний попередньо у митниці) додаткову угоду №4 від 14.08.2015 до зовнішньоекономічного контракту №456-S від 25.12.2013; (m 4103) додаткову угоду №5 від 05.12.2014 до зовнішньоекономічного контракту №456-S від 25.12.2013; (m 4104) зовнішньоекономічний контракт №456-S від 25.12.2013; (m 4103) договір перевезення №24 від 13.03.2012; (5503) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю – відмітка на CMR (2730); (5504) інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю - відмітка на CMR (2730); (5508) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю - відмітка на CMR (2730); (7011) сертифікат про походження товару IS–006392– 1 від 09.11.2015 (9000) лист виробника б/н від 17.11.2015; (m9000) Генеральний договір добровільного страхування вантажів №101014611 від 06.12.2013; (d9000) додаток №1 від 26.06.2012 до договору про перевезення №24 від 13.03.2012; (d9000) додаток №3 від 01.10.2014 до договору про перевезення №24 від 13.03.2012; (d9000) додаток №4 від 02.02.2015 до договору про перевезення №24 від 13.03.2012; (9000) заявка до договору перевезення№456-198 від 16.11.2015; (9000) сертифікат якості №SR000080 від 09.11.2015;

до митної декларації № 125110010/2015/181110 від 17.11.2015: (2730) міжнародна автомобільна накладна (CMR) б/н від 13.11.2015; (3007) довідка про транспортні витрати №456-199 від 13.11.2016; (3105) Інвойс №SR000081 від 06.11.2015; (3004) рахунок-фактура, виставлений перевізником за надані послуги по договору перевезення вантажу №53 від 16.11.2015; (3530) Страховий поліс №6852 від 13.11.2015; (m 4103) додаткову угоду №4 від 14.08.2015 до зовнішньоекономічного контракту №456-S від 25.12.2013; (m 4103) додаткову угоду №5 від 05.12.2014 до зовнішньоекономічного контракту №456-S від 25.12.2013; (m 4104); зовнішньоекономічний контракт №456-S від 25.12.2013; (m 4103) договір перевезення №ЛОГ-72 від 02.11.2015; (5053) дублікат ветеринарного свідоцтва ЄРД-00 №207387 від 16.11.2015; (5503) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю – відмітка на CMR (2730); (5504) інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю - відмітка на CMR (2730); (5508) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю - відмітка на CMR (2730); (7011) сертифікат про походження товару IS– 006392– 1 від 09.11.2015; (9000) лист виробника товару б/н від 17.11.2015; (m9000) Генеральний договір добровільного страхування вантажів №101014611 від 06.12.2013; (9000) заявка до договору перевезення№456-199 від 12.11.2015; (9000) сертифікат якості №SR000080 від 09.11.2015;

до митної декларації № 125110010/2015/181111 від 17.11.2015: (2730) міжнародна автомобільна накладна (CMR) б/н від 13.11.2015; (3007) довідка про транспортні витрати №456-200 від 13.11.2016; (3105) Інвойс №SR000082 від 06.11.2015; (3530) Страховий поліс №6853 від 13.11.2015; (m 4104); зовнішньоекономічний контракт №456-S від 25.12.2013; (m 4103) договір перевезення №ЛОГ-72 від 02.11.2015; (5053) дублікат ветеринарного свідоцтва ЄРД-00 №207387 від 16.11.2015; (5503) інформація про позитивні результати здійснення санітарно-епідеміологічного контролю – відмітка на CMR (2730); (5504) інформація про позитивні результати здійснення фіто санітарного контролю - відмітка на CMR (2730); (5508) інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю - відмітка на CMR (2730); (7011) сертифікат про походження товару IS– 006392– 1 від 09.11.2015; (9000) лист виробника б/н від 17.11.2015.

Під час розгляду митним органом документів, наданих позивачем для митного оформлення товару, спрацювала автоматизована система управління ризиками (АСАУР) за показником "митна вартість товару".

У зв’язку з цим декларант позивача 17.11.2015 та 19.11.2015 отримав від відповідача електронні повідомлення, в яких зазначено, що відповідно до частин 2 та 3 ст.53 МК України та спрацювання АСАУР до митних декларацій № 125110010/2015/181145 від 19.11.2015, №125110010/2015/181110 від 17.11.2015, № 125110010/2015/181111 від 17.11.2015 необхідно надати (за наявності) такі додаткові документи: якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (т.1, а.с.179, 181,183).

Листами декларанта позивача від 19.11.2015 №2519 (т.1,а.с.202), від 17.11.2015 №2490 (т.2, а.с.11), від 17.11.2015 (т.2, а.с.55) до митних декларацій додано прайс-лист б/н від 19.10.2015 та комерційну пропозицію б/н від 19.10.2015 та зазначено, що оскільки п. 8.1 контракту №456-S від 25.12.2013 передбачено, що оплата здійснюється через 45 календарних днів з моменту отримання товару, то надати випуску із бухгалтерської документації на даний момент декларант позивача надати не має можливості, а інші документи надати не має можливості, у зв’язку з їх відсутністю.

Також декларантом позивача до листа №2491від 17.11.2015 додано рахунок-фактуру на перевезення №52 від 16.11.2015.

За результатами перевірки митних декларацій та додатково поданих документів, що підтверджують визначену митну вартість, Київська митниця ДФС (митний пост «Східний термінал») прийняла рішення про коригування заявленої митної вартості товарів № 125110010/2015/010196/2 від 19.11.2015 року (поставка № 456-198); №125110010/2015/010193/2 від 17.11.2015 року (поставка № 456-199); №125110010/2015/010192/2 від 17.11.2015 року (поставка № 456-200) (т.1, а.с.14-19).

Отже, митний орган не погодився із заявленою митною вартістю товарів та визначив її за резервним методом визначення митної вартості товарів на рівні 1,46 USD/кг.

Київською митницею ДФС в графі 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» всіх оскаржуваних у справі рішень зазначено, що метод за ціною договору не застосовується, тому що в наданих декларантом до митного оформлення основних та додаткових документах містяться розбіжності та не містяться всі відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, не виконання вимог статті 58 МКУ. Метод за ціною договору щодо ідентичних товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовується у зв’язку з відсутньою інформацією щодо вартості ідентичних, подібних товарів та невідповідності вимогам ст. 59-60 МКУ. Методи згідно зі статтями Митного кодексу України 62 та 63 не застосовуються у зв’язку з відсутньою інформацією щодо ціни складових для визначення за даними методами. Резервний метод був використаний відповідно до інформації, наявної у митного органу, а саме оформлення вантажу за МД №403000009/2015/9318 від 21.09.2015. Проведено процедуру консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів відповідно до ст. 57, 59 МКУ. Рішення винесено з урахуванням термінів, передбачених ст. 53 та 255 МКУ. Перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 цього кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визначена митним органом якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант має право звернутися до митного органу з проханням випустити товари, що декларуються, у вільний обіг за умови надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ. Декларант має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до митного органу вищого рівня або до суду відповідно до глави 4 МКУ.

Жодних відомостей про те, в чому саме полягає розбіжність або яка саме інформація про митну вартість товару чи її складові виявилась відсутньою, в документах митного органу, які складались під час митного оформлення товару у вказаних рішеннях не відображено. Суть недоліків в оформленні документів митний орган розкрив лише у запереченнях проти позову та додаткових поясненнях.

У зв'язку з відмовою Київської митниці ДФС у митному оформленні, позивач на підставі частини сьомої статті 55 Митного кодексу України здійснив заходи щодо випуску товару у вільний обіг під фінансову гарантію заявленого до митного оформлення товару за новими митними деклараціями №125110010/2015/181154; №125110010/2015/181127; №125110010/2015/181126 (т.1, а.с.20-25).

Розмір переплати податків та зборів ТОВ «Фоззі-Фуд» після коригування митної вартості становив 49 414,46 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими відповідачем рішеннями, звернувся до суду з цим позовом про визнання рішень про коригування митної вартості протиправними та їх скасування.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 246 Митного кодексу України (далі - МК) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

В силу приписів статті 318 МК митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 МК митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення (ст. 257 МК).

Статтями 49, 50 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою ст.58 МК також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із ст. 51 МК митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 МК).

Згідно з частиною 1 ст. 53 МК у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 ст.53 МК передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно ч. 5 ст. 57 МК забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до ч.1 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.2 ст. 54 МК контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього Кодексу.

За змістом ч. 6 ст. 54 МК передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідач, приймаючи рішення про коригування митної вартості виходив з того, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості та позивачем не надано в повному обсязі додаткові документи згідно ч. 3 ст. 53 МК.

Відповідно до ст. 57 МК визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Як слідує з матеріалів справи, під час митного оформлення товару та визначення митної вартості товарів, підставою для висновку відповідача про те, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору стало те, що відсутні всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та надані документи містять розбіжності, а саме не підтверджена обов’язкова складова митної вартості товарів, як витрати, понесені на транспортування товарів та витрати, понесені на страхування.

Суд не погоджується з позицією митного органу про те, що надані позивачем документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів містять неповні відомості (у наданих документах містяться розбіжності), з огляду на наступне.

Аналіз вищевказаних норм свідчить про обов'язок митниці зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. Так, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналіз графи 33 оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів свідчить про відсутність інших доводів про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), окрім твердження про те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, а декларант відмовився від подання додаткових документів.

При цьому лише в письмових запереченнях проти позову відповідач зазначає, що подані позивачем для митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та містять розбіжності, які стосуються числових значень складових митної вартості, а саме не підтверджені витрати, понесені на транспортування товарів та страхування товарів, за приводу чого суд зазначає таке.

Як встановлено судом та слідує з п. 3.1 Контракту, з урахуванням змін згідно додаткових угод до Контракту, всі ціни по даному Контракту, а також умови поставки розуміються на умовах а) CIF/FCA/CFR Клайпеда, Литва, згідно Incoterms 2010; або б) FCA/ CIF Роттердам, Нідерланди, згідно Incoterms 2010; або CIF Одеса, Україна, згідно Incoterms 2010.

Суд зазначає, що даний лист компанії-виробника б/н від 17.11.2015 під кодом 9000 вказаний у графі 44 всіх митних декларацій по даній справі.

Отже, судом встановлено, що товар поставлявся на умовах CIF Клайпеда, Литва.

Згідно Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати від 01.01.2010 Інкотермс, що введені в дію з 01.01.2011, базисні умови поставки СIF (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination) ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ ТА ФРАХТ (... назва порту призначення) означають, що термін "вартість, страхування та фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження.

Продавець зобов'язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, ПРОТЕ, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Отже, продавець зобов'язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміна CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Термін CIF зобов'язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом. Якщо сторони не мають намірів щодо здійснення поставки товару через поручні судна, слід застосовувати термін CIP.

Отже, зазначені в інвойсі умови поставки CIF Клайпеда, Литва передбачають, що перевезення та страхування оплачені Продавцем до порту призначення. Тобто, відповідно до Контракту, транспортування та страхування товару оплачені компанією «Iceland Pelagic ehf», Ісландія до порту призначення в місті Клайпеда, Литва.

Це означає, що до ціни товару включені витрати із перевезення та страхування поставленого товару до порту призначення в місті Клайпеда, Литва.

Так відповідно до декларацій митної вартості, поданих разом з митними деклараціями для митного оформлення, вбачається, що позивачем визначена митна вартість за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), при цьому позивачем визначено наступні складові митної вартості товарів: ціна товару згідно контракту; витрати на транспортування до України; витрати на страхування, а саме:

Транспортування товару від міста Клайпеда (Литва) до с.Димитрово (Україна) здійснювалось автомобільним транспортом на підставі укладеного договору №24 від 13.03.2012 між ТОВ «Агротеп» (Перевізник) та ТОВ “Фоззі-Фуд” (Замовник), та договору №ЛОГ-72 від 02.11.2015, укладеного між ТОВ «Сівертранс» (виконавець) та ТОВ “Фоззі-Фуд” (Замовник).

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, якщо за умови поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

За приписами п. 5 частини 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

В даному випадку це витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до пп. “б” п.1 ч.1 ст.335 МК України під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України декларант, уповноважена ним особа або перевізник залежно від виду транспорту, яким здійснюється перевезення товарів, надають органу доходів і зборів в паперовій або електронній формі такі документи та відомості, зокрема, при перевезенні автомобільним транспортом транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні).

Відповідно до ст.4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення від 19.05.1956 (Конвенція СMR), ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», ст.6 Закону України «Про транзит вантажів», п.1 ч.2 ст.191 Митного кодексу України перевезення вантажів автомобільним транспортом супроводжується міжнародною автомобільною накладною (СMR).

Як встановлено вище судом, СMR були подані позивачем по всіх трьох поставках, позаяк вони зазначені у графі 44 митних декларацій під кодом 2730, що не оспорюється відповідачем.

Суд зазначає, що для підтвердження транспортних витрат від міста Клайпеда (Литва), до с.Димитрово (Україна) по всім трьом поставкам разом з митними деклараціями ТОВ «Фоззі-Фуд» окрім міжнародних автомобільних накладних CMR подавало довідки про транспортні витрати (код 3007); договір про надання транспортних послуг (код 4301), рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги (3004), заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом (3007).

Розглядаючи питання щодо достатності наданих під час митного оформлення транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, та, відповідно, можливості обчислення митної вартості оцінюваних товарів без додаткового витребування вказаних документів, судом встановлено наступне.

Досліджуючи зміст наданих позивачем під час митного оформлення документів на підтвердження понесених витрат на транспортування та перевезення імпортованих товарів судом встановлено, що перевезення оцінюваних товарів за поданими митними деклараціями здійснювалось згідно договору №24 від 13.03.2012 між ТОВ «Агротеп» (Перевізник) та ТОВ «Фоззі-Фуд» (Замовник), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Перевізник приймає на себе організацію перевезення вантажів, здійснення транспортно-експедиторського обслуговування вантажів відповідно до інструкцій та за рахунок коштів Замовника.

Відповідно до умов, викладених у п.3.1 даного договору, після попередньої усної домовленості з Перевізником Замовник направляє замовлення-заявку у письмовому вигляді не пізніше ніж три дня до строку надання автотранспортних засобів Перевізником. Заявка є невід’ємною частиною цього договору.

Щодо платежів та взаємних розрахунків сторони договору №24 від 13.03.2012 домовились, що вартість фрахту та інших послуг вказуються в заявці Замовника на перевезення, розрахунок проводиться в гривні, шляхом перерахування грошових коштів з банківського рахунку Замовника на банківський рахунок Перевізника, датою оплати вважається день списання грошових коштів з банківського рахунку Замовника (п.5.1).

Відповідно до п.5.2 договору №24 від 13.03.2012 платежі та взаємні розрахунки за виконані послуги проводяться на підставі підписаного сторонами Акта виконаних робіт і виставленого Виконавцем рахунку впродовж 30-ти банківських днів, якщо інше не передбачено заявкою на перевезення.

Також транспортування товарів здійснювалось ТОВ «Сівертранс» згідно умов договору №ЛОГ-72 від 02.11.2015 про надання послуг з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні та транспортно-експедиційне обслуговування, укладеного між позивачем (замовник) та ТОВ «Сівертранс» (виконавець).

Відповідно до п. 1.1 договору №ЛОГ-72 від 02.11.2015 даний договір регулює взаємовідносини сторін при виконанні виконавцем доручень по плануванню організації перевезень та транспортно-експедиційному обслуговуванню вантажів, як в міжнародному сполученні, так і на території України, а також при розрахунку за отримані послуги.

Відповідно до умов, викладених у п.3.1 даного договору, після попередньої усної домовленості з виконавцем Замовник направляє замовлення-заявку у письмовому вигляді не пізніше ніж три дня до строку надання автотранспортних засобів виконавцем. Заявка є невід’ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.5.2 договору №ЛОГ-72 від 02.11.2015 платежі та взаємні розрахунки за виконані послуги проводяться на підставі підписаного сторонами Акта виконаних робіт і виставленого Виконавцем рахунку впродовж 30-ти банківських днів, якщо інше не передбачено заявкою на перевезення.

Отже, виходячи з умов проведення між сторонами платежів та взаємних розрахунків, станом на дату митного оформлення товарів 17.11.2015 та 19.11.2015 строк оплати за виконані послуги із перевезення вантажів від міста Клайпеда (Литва) до с.Димитрово (Україна) не настав, відтак для розрахунку транспортних послуг за перевезення вантажів, здійснюваних на підставі заявок на перевезення від 12.11.2015 та від 16.11.2015, до уваги слід брати вартість перевезення, яка вказана в заявках Замовника, що прямо передбачено п.5.1 договору №24 від 13.03.2012 та п. 5.1 договору ЛОГ-72 від 02.11.2015.

Відповідно до графи 20 розділу ІІІ Правил заповнення декларації митної вартості передбачено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Відповідно до абзацу 8 пункту 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248, слідує, що перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.

На підтвердження вартості перевезення від міста Клайпеда (Литва) до с.Димитрово (Україна) по всіх поставках під час митного оформлення декларантом позивача надавались довідки про транспортні послуги №456-198 від 17.11.2015 (т.1, а.с.38), №456-199 від 13.11.2015 (т.1, а.с.85), №456-200 від 13.11.2015 (т.1, а.с.125), які видані перевізником товарів автомобільним транспортом – ТОВ “Агротеп” та ТОВ «Сівертранс».

Отже, для надання митниці інформації перевізником позивача були складені спеціальні документи, а саме, довідки про транспортні послуги, що по суті є калькуляціями транспортних витрат, які містять всю необхідну інформацію для митного оформлення товарів, а саме: реквізити сторін, сума та валюта платежу, реквізити договору перевезення, маршрут, номер інвойсу, номер замовлення, номер автотранспортного засобу та напівпричепу, яким здійснювалося перевезення і який зазначений у CMR, що дає можливість повністю ідентифікувати відповідні рахунки та довідки про транспортні витрати з відповідною поставкою.

Згідно п. 2 ч. 11 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню, зокрема, витрати на транспортування після ввезення на територію України.

Відповідно, витрати на транспортування після ввезення товарів на митну територію України не повинні включатися позивачем до митної вартості за умови дотримання ним вимог виділення з ціни, документального підтвердження та можливості обчислення.

При цьому митне законодавство не передбачає конкретний спосіб, в який вартість перевезення від місця за кордоном до митного кордону України повинна бути виділена з ціни окремим рядком в акті надання транспортних послуг, а тільки вказує, що така вартість повинна бути документально підтверджена та піддаватися обчисленню.

Крім того, в довідках про транспортні послуги, наданих позивачу перевізником - ТОВ «Агротеп», ціна за надання транспортних послуг до митного кордону України була виділена, відповідно, наявність наданих документів під час митного оформлення дозволяла обчислити вартість перевезення від місця за кордоном до митного кордону України.

Крім довідок про транспортні послуги декларантом позивача під час митного оформлення надавались рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про транспортно-експедиційні послуги, складені перевізниками ТОВ «Агротеп» та ТОВ «Сівертранс» №5623 від 18.11.2015 (т.1, а.с.37), №53 від 16.11.2015 (т.1, а.с.84), №52 від 16.11.2015 (т.1, а.с.140), які також дозволяли виокремити вартість перевезення оцінюваних товарів від м.Клайпеда (Литва) до місця ввезення на митну територію України – прикордонного переходу Ягодин.

Таким чином, аналіз документів, наданих позивачем дає можливість ідентифікації та виділення витрат на транспортування імпортованого товару після ввезення, не включених до митної вартості товарів, з загального розміру витрат на транспортування до митного кордону України, що в свою чергу не суперечить загальновизнаним принципам бухгалтерського обліку та вказує на безпідставність доводів відповідача про те, що довідки про транспортні витрати є неналежним документом, що підтверджують фактичний розмір витрат та не відповідають ознакам первинних документів.

З приводу заперечень відповідача в письмових запереченнях проти позову щодо того, що довідки про транспортні витрати, рахунки щодо оплати транспортно-експедиційних послуг датовані раніше фактичного надання послуг, що не відповідає вимогам п. 5.2 договору перевезення №24 від 13.03.2012 та №ЛОГ-72 від 02.11.2015 та те, що позивачем не надано доказів оплати транспортно-експедиційних послуг, суд зазначає таке.

Так відповідно до пункту 5.2 договорів перевезення №24 від 13.03.2012 та №ЛОГ-72 від 02.11.2015 платежі та взаємні розрахунки за надані послуги, здійснюються на основі підписаного сторонами акту виконаних робіт та виставленого виконавцем рахунку, протягом 30-ти банківських днів, якщо інше не передбачено заявкою на перевезення.

Суд зазначає, що на момент митного оформлення товарів строк оплати за виконані послуги із перевезення вантажів від міста м.Клайпеда (Литва) до с.Димитрово (Україна) не настав, як і не були надані послуги з перевезення у повному обсязі, а саме товар не було доставлено від митного переходу до кінцевого пункту призначення (перевезення по території України), відтак надання акту виконаних робіт та доказів оплати наданих послуг позивачем під час митного оформлення є неможливим, оскільки оформлення вказаних документів (акту виконаних робіт та оплата таких послуг) здійснюється виключно по завершенню повного циклу господарської операції з перевезення товару.

Більш того, як вже було зазначено судом для розрахунку транспортних послуг за перевезення вантажів, здійснюваних на підставі заявок на перевезення, до уваги слід брати вартість перевезення, яка вказана в заявках замовника, що прямо передбачено п.5.1 договору, а позивачем під час митного оформлення було надано спеціально складені документи, а саме довідки про транспортні послуги, що по суті є калькуляціями транспортних витрат, які містять всю необхідну інформацію для митного оформлення товарів, що відповідає положенням чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства з питань митної справи, з огляду на що заперечення відповідача в цій частині є безпідставними.

З приводу посилання відповідача у письмових запереченнях проти позову про те, що залишається непідтвердженим числове значення обов’язкової складової митної вартості товарів, як витрати, понесені на страхування, а саме розмір страхового тарифу у страховому полісі (0,16 %) не відповідає п. 3.6 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 №101014611, де вказано, що по даному договору страхування встановлено страховий тариф у розмірі 0,2 % від страхової суми по кожному перевезенню, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МК контроль митної вартості здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до п.7 ч. 10. ст. 58 МК при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на страхування цих товарів.

При цьому, згідно із п. 8 ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Отже, страховий поліс є належним і достатнім страховим документом, що підтверджує укладення договору страхування і вартість страхування.

Із наданих під час митного оформлення декларацій митної вартості слідує, що витрати на страхування складають 1212,57 грн. (по митній декларації від 19.11.2015) та 1196,64 грн. (по митних деклараціях від 17.11.2015).

У своїх запереченнях проти позову відповідач зазначає, що розмір страхового тарифу у договорі страхування і у страховому полісі відрізняється, проте суд зазначає, що додатковою угодою № 3 до Генерального договору добровільного страхування вантажів №101014611 від 06.12.2013 підпункт 3.6.1. Генерального договору з 01.08.2015 викладено в наступній редакції: «страховий тариф 0,16 % від страхової суми по кожному перевезенню».

Отже у страховому полісі, що є частиною Генерального договору страхування вказано страховий тариф 0,16 % від страхової суми, що відповідає Генеральному договору.

Також відповідач у запереченнях проти позову зазначає, що розміри страхових сум згідно наданих до митного оформлення страхових полісів не відповідають умовам п. 3.1 Генерального договору страхування №101014611 від 06.12.2013, а саме перевищує суму інвойсу та транспортних витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.1 Генерального договору страхування №101014611 від 06.12.2013 страхова сума встановлюється у розмірі інвойсної вартості вантажів, що плануються до перевезення та витрат, пов’язаних із транспортуванням, митним оформленням та іншими додатковими витратами, пов’язаними із перевезенням вантажу в пункт призначення.

Так в письмових поясненнях до позову позивач зазначає, що договором страхування передбачено, що страхова сума включає не тільки інвойсну вартість і вартість транспортування (до кордону), але й інші витрати, зокрема, сторони визначають страхову суму у розмірі собівартості товару і менеджери ЗЕД обраховують її по кожній поставці окремо за такою формулою: Сума інвойсу х коефіцієнт здорожчання (зазвичай це 1,38) х курс НБУ на дату відправки документів на оформлення попередньої декларації.

Розкриваючи зміст поняття "страхова сума" у співвідношенні з "контрактною (договірною) вартістю товару" суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України від 07.03.1996 № 85/96-ВР "Про страхування" страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Згідно з пунктом 3.1 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 06.12.2013 № 101014611 страхова сума встановлюється у розмірі інвойсної вартості вантажів, що плануються до перевезення, та витрат, пов'язаних із транспортуванням, митним оформленням та іншими додатковими витратами, пов'язаними із перевезенням вантажу у пункт призначення. Страховою сумою за кожним перевезенням вважається сума, заявлена страхувальником (позивачем) у Повідомленні страховику.

Таким чином, "страхова сума" визначає межі відповідальності страховика перед страхувальником для цілей здійснення страхових виплат в разі настання страхового випадку. При цьому, відповідальність страховика стосується не тільки відшкодування інвойсної вартості вантажу, а також й інших витрат, пов'язаних з транспортуванням, митним оформленням цього вантажу, зберіганням та іншими можливими додатковими витратами. Страхова сума визначається страхувальником самостійно на власний розсуд, виходячи з уявлення про можливі страхові ризики і, як правило, не збігається з договірною (контрактною) вартістю товару та є вищою.

Таким чином, розбіжність між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару чи митною вартістю товару, жодним чином не свідчить про заниження митної вартості товару.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку про те, що саме надані позивачем до митного оформлення страхові поліси є належними та підтверджують таку складову митної вартості товару як витрати на страхування.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на той факт, що позивачем завищено страхову суму не можуть бути взяти до уваги, проведення митного контролю і митного оформлення здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, яка в даному випадку підтверджена належними документами (страховим полісом), а не шляхом перевірки виконання сторонами умов договору, що не належить до компетенції відповідача та є втручанням у виконання господарських відносин між позивачем та страхувальником.

Отже, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є не достатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Фоззі-Фуд» були надані усі наявні у нього документи, що підтверджували митну вартість товару і обраний метод визначення митної вартості товару. Надані відомості про визначення митної вартості товару базуються на об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а митним органом в свою чергу не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для визначення митної вартості товару.

Щодо посилання відповідача на невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Митного кодексу України, суд вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Загальні положення визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, методи її визначення врегульовані статтями 57-64 Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З аналізу вищенаведеної норми слідує, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Крім того, законодавцем обмежено право відповідача на визначення митної вартості товару шляхом застосування другорядних методів, зокрема, відповідач має право застосувати послідовно другорядні методи тільки у випадку, якщо неможливо визначити митну вартість попереднім методом (ч. 3 ст. 57 Митного кодексу України).

Частинами 4-8 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов'язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін "ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті" стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов'язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Стосовно посилань митного органу про те, що вимоги митного органу про надання додаткових документів виконані, суд звертає увагу на таке.

Відповідачем, в порушення ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України не доведено, що подані необхідні документи для підтвердження митної вартості містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В той же час, Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014 у справі №21-148а14 зазначено, що митні органи у випадку наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої митної вартості товару мають право витребувати додаткові документи для перевірки правильності цієї вартості товару. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості, а не всі документи. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.

У листах позивача від 19.11.2015 №2519, від 17.11.2015 №2490, від 17.11.2015 про надання додаткових документів було зазначено про причини неподання певних додаткових документів, а саме через їх відсутність у ТОВ «Фоззі-Фуд». В свою чергу, надати всі банківські платіжні документи, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, виписки з бухгалтерської документації під час митного оформлення позивач не мав змоги у зв’язку з їх відсутністю, а саме відповідно до п. 8.1 контракту №456-S від 25.12.2013 передбачено, що оплата за товар здійснюється через 30 календарних днів з моменту отримання покупцем товару. При цьому, Митний кодекс України зобов'язує надавати додаткові документи лише у разі їх наявності у декларанта.

На те, що додаткові документи надаються на вимогу митного органу виключно у разі їх наявності у декларанта звертає увагу також Міністерство доходів і зборів України у консультації від 28.08.2013 №9921/6/99-99-24-02-04-25, яка була надана на запит компаній-членів Американської торговельної палати в Україні.

В спірних рішеннях про коригування митної вартості зазначено, що під час консультації декларанта зобов'язано надати додаткові документи.

Суд також зазначає, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Зазначений висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року (реєстраційний №26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Отже, відповідачем невизнання митної вартості, заявленої декларантом, та визначення митної вартості за іншим методом, відмінним від першого методом, здійснено не обґрунтовано, без посилання на документи, надані декларантом та причини неможливості застосування першого методу визначення митної вартості. А відтак, враховуючи встановлені судом обставини та наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що згідно наданих відповідачу документів разом із митними деклараціями за оскаржуваними рішеннями у Київської митниці ДФС не було підстав вважати надану інформацію необ'єктивною, документально непідтвердженою та такою, що не піддається обчисленню або має розбіжності.

Суд зазначає, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на наявність інформації про те, що ідентичні товари було оформлено за вищою митною вартістю. Однак жодних законних підстав для витребування додаткових документів та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту митницею не зазначено.

Відомості з iнформацiйних баз даних відповідача мають лише допоміжний iнформацiйний характер при прийнятті митницею вiдповiдних рішень та з об'єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується товарів i умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Розбiжнiсть мiж рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовiрнiсть даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують сумнів у правильності визначення митної вартості товару та довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає право вчиняти дії, спрямовані на коригування митної вартості товару.

Разом з цим, та обставина, що в ціновій базі даних є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не створює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Цінова база даних Міндоходів, правонаступником якого є ДФС, не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

З наявних матеріалів справи суд приходить до висновку, що Київська митниця ДФС безпідставно зазначила в рішеннях про коригування митної вартості товарів, що використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Не знайшли свого підтвердження й доводи відповідача щодо відсутності у наданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, у зв'язку з чим зазначені рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.

Суд також звертає увагу, що відповідач, заперечуючи проти задоволення адміністративного позову та, відповідно, обґрунтовуючи правомірність прийнятих Київською митницею ДФС рішень про коригування митної вартості посилається на обставини та факти, які не були покладені в основу оскаржуваних рішень на момент їх прийняття, такі відомості не були зазначені серед покладених в основу рішень обставин, зокрема, в спірних рішеннях лише формально зазначено, що у наданих до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості містяться розбіжності, однак жодним чином не зазначено, які саме.

Суб'єкт владних повноважень позбавлений можливості, обґрунтовуючи правомірність свого рішення, посилатись на підстави, які не враховувалися ним при ухваленні оспорюваного рішення.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, оскаржуване рішення відповідача оцінюється судом, виходячи з доведеності тих обставин (фактичних підстав) і норм права (юридичних підстав), які наведені митницею у спірному рішенні та вимог, які висувалися позивачу у зв'язку з митним оформленням, що забезпечує дотримання принципу правової визначеності при вирішенні спірних взаємовідносин.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України “Про міліцію” зазначив, що “одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями” (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 вересня 1998 року по справі “Стіл та інші проти Сполученого Королівства” вказує, що усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія.

Принцип правової визначеності є необхідним елементом принципу верховенства права. В свою чергу, вимоги державного органу, які адресовані суб’єкту господарювання під час проходження тих чи інших адміністративних процедур, повинні бути достатньо чіткими та зрозумілими, щоб їх можна було виконати.

Отже, зазначені відповідачем у запереченнях проти позову розбіжності, наявні на його думку у поданих до митного оформлення документах, які не були ним зазначені під час прийняття рішень, не можуть бути прийняті до уваги для з’ясування обґрунтованості оскаржуваних рішень про коригування митної вартості, оскільки з урахуванням вищевикладеного такі рішення повинні бути обґрунтованими під час їх прийняття, а не під час оскарження в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в повному обсязі.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4534,78 грн., згідно платіжного доручення №3282597 від 22.03.2016, оригінал якого міститься в матеріалах адміністративної справи (т.1, а.с.33).

З огляду на вищевказане, враховуючи, що позивачем не було заявлено клопотання про повернення надміру сплаченого судового збору, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1378,00 грн., підлягають стягненню на його користь згідно положень статті 94 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці ДФС (Митний пост "Східний термінал") про коригування митної вартості товарів №125110010/2015/010196/2 від 19.11.2015, №125110010/2015/010193/2 від 17.11.2015, №125110010/2015/010192/2 від 17.11.2015.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.