Справа № 369/2131/17
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2017-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/2131/17
Провадження № 2-а/369/128/17
ПОСТАНОВА

іменем України

05.05.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Волчко А.Я.,

при секретарі Раситюк М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Управління полції охорони в Київській області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що він у 1986 р. позивач перебував на службі в Києво-Святошинському ВДСО на посаді чергового ПЦО в званні лейтенанта міліції і був відряджений до зони відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи з 26 по 29 квітня 1986 р. в м. Прип'ять і де від впливу іонізуючого випромінювання втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом. Під час виконання службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС отримав радіоактивну дозу опромінення, про що зазначено в маршрутному листі.

Згідно даних довідки від 06.01.2012 р. № 2012р. розмір заробітної плати за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять за період з 26.04.1986 р. по 29.04.1986 р. становить 134,67 крб.

Нещодавно позивачу стало відомо, що грошове забезпечення (заробітна плата) було нараховано без урахування підвищень та премій, які були встановлені нормативно- правовими актами СРСР та УРСР, розрахунок заробітної плати за час роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був проведений невірно, оскільки не були використані нормативнідокумента з грифом «таємно» і для «службового використання», що передбачають оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок заробітної плати (грошового забезпечення) згідно із законодавством та надати нову довідку про отриману заробітну плату, одержаної за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У листі від 16.01.2017 року відповідач повідомив про відмову позивачу у проведенні перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року та надіслав довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) за період з 26.04.1986 року по 29.04.1986 року від 16.01.2017 р. без проведеного перерахунку грошового забезпечення, маршрутний лист.

Позивач вважає, що такі дії відповідача про відмову у проведенні перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення) є протиправними і такими, що порушують та явно звужують його конституційні права на пенсійне забезпечення, виходячи з наступного:

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по JIHA на ЧАЕС (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року № 224/8.13).

Спірні правовідносини між сторонами виникли, з моменту звернення до відповідача. Фактично про порушення свого права позивач дізнався після отримання відмови відповідача - Управління поліції охорони в Київській області у включенні в довідку про грошове забезпечення, одержане у зоні відчуження в 1986 році, зазначених вище виплат від 16.01.2017 р.

Отримана позивачем доза радіоактивного опромінення за перші дні після аварії (26-29 квітня 1986 року) склала 495 мілізівертів (49,50 бер х 10).

Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

У відповідності до розпорядження Ради Міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» № 964 від 17 травня 1986 року в тих випадках, голи працівник отримує гранично допустиму дозу радіації, йому виплачується одноразова винагорода - особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням.

По своїй займаній посаді і спеціальному званню на той час позивач відносився до осіб офіцерського складу органів внутрішніх справ, таким чином, одноразова грошова «нагорода, з урахуванням дози радіоактивного ураження організму складає 600 карбованців (200 х 3 = 600, оскільки оклад грошового утримання по посаді і спеціальному званню складав 200 крб. (посадовий оклад - 90 крб. + оклад по спеціальному званню - 110 крб.).

Відповідно до розяснення Міністерства праці України від 09.06.1995 р. за №224/8/13, перерахунок заробітної плати працівникам, які виконували в зоні відчуження роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розраховується по тій грошовій одиниці, що хяла в 1986 році, тобто в рублях. Нарахована сума заробітної плати не індексується і не виплачується.

Таким чином, роботодавець, в разі якщо заробітна плата (грошове забезпечення) працівнику була визначена та виплачена не вірно повинен видати довідку не про фактично : триману заробітну плату, а зобовязаний провести перерахунок заробітної плати та видати аовідку про фактично зароблену заробітну плату.

На підставі вищевикладеного, заробітна плата (грошове забезпечення) за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 з урахуванням розсекречених урядових рішень повинна була складати 734,67 крб. (134,67 + 600,00)

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06.03.2012 ку № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали особи, або їхні правонаступники.

Тому просив визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення), одержаної за роботу в зоні відчуження в м. Припять за період з 26.04.1986р. - 29.04.1986 р. року та наданні довідки.Зобов'язати Управління поліції охорони в Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати (грошового забезпечення) з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити у довідку про заробітну плату за роботу в м. Припять за період з 26.04.1986 р. - 29.04.1986 р. із включенням до неї одноразової грошової винагороди в розмірі 600,00 крб., заробітної плати в сумі 134,67 крб., що в загальному складає 734,67 крб. та надати довідку для предявлення в Пенсійний фонд.

Позивач у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, згідно якої просив позов задоволити та слухати справу у його відсутності.

Представник відповідача судове засідання не зявився, надіслав до суду письмові заперечення, згідно яких в позові просили відмовити, оскільки вимоги позивача вважають безпідставними та необгрунтованим та слухати справу у їх відсутності.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач у 1986 р. перебував на службі в Києво-Святошинському ВДСО на посаді чергового ПЦО в званні лейтенанта міліції і був відряджений до зони відчуження, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків зазначеної катастрофи з 26 по 29 квітня 1986 р. в м. Прип'ять і де від впливу іонізуючого випромінювання втратив здоров'я, отримав невиліковну фізичну і психологічну недугу, внаслідок чого став інвалідом. Під час виконання службових обовязків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС отримав радіоактивну дозу опромінення, про що зазначено в маршрутному листі.

Згідно даних довідки від 06.01.2012 р. № 2012р. розмір заробітної плати за роботу в зоні відчуження в м. Прип'ять за період з 26.04.1986 р. по 29.04.1986 р. становить 134,67 крб.

Нещодавно позивачу стало відомо, що грошове забезпечення (заробітна плата) було нараховано без урахування підвищень та премій, які були встановлені нормативно- правовими актами СРСР та УРСР, розрахунок заробітної плати за час роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС був проведений невірно, оскільки не були використані нормативнідокумента з грифом «таємно» і для «службового використання», що передбачають оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до відповідача з проханням провести перерахунок заробітної плати (грошового забезпечення) згідно із законодавством та надати нову довідку про отриману заробітну плату, одержаної за роботу з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У листі від 16.01.2017 року відповідач повідомив про відмову позивачу у проведенні перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) з урахуванням нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року та надіслав довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) за період з 26.04.1986 року по 29.04.1986 року від 16.01.2017 р. без проведеного перерахунку грошового забезпечення, маршрутний лист.

Позивач вважає, що такі дії відповідача про відмову у проведенні перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення) є протиправними і такими, що порушують та явно звужують його конституційні права на пенсійне забезпечення, виходячи з наступного:

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення встановлено ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до статті 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по ЛHA на ЧАЕС (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 року № 224/8.13).

Спірні правовідносини між сторонами виникли, з моменту звернення до відповідача. Фактично про порушення свого права позивач дізнався після отримання відмови відповідача - Управління поліції охорони в Київській області у включенні в довідку про грошове забезпечення, одержане у зоні відчуження в 1986 році, зазначених вище виплат від 16.01.2017р.

Відповідно до статей 5 Закону України «Про захист людини від впливу іонізуючого випромінювання» основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичної групи, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз. Якщо протягом перших двох тижнів після аварії ефективна доза опромінення може досягти 50 мілізівертів здійснюється евакуація людей. 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Отримана позивачем доза радіоактивного опромінення за перші дні після аварії (26-29 квітня 1986 року) склала 495мілізівертів (49,50 бер х 10).

Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

У відповідності до розпорядження Ради Міністрів СРСР «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» № 964 від 17 травня 1986 року в тих випадках, голи працівник отримує гранично допустиму дозу радіації, йому виплачується одноразова винагорода - особам офіцерського складу військових частин, офіцерського та начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою та військовим чи спеціальним званням.

По своїй займаній посаді і спеціальному званню на той час позивач відносився до осіб офіцерського складу органів внутрішніх справ, таким чином, одноразова грошова «нагорода, з урахуванням дози радіоактивного ураження організму складає 600 карбованців (200 х 3 = 600, оскільки оклад грошового утримання по посаді і спеціальному званню складав 200 крб. (посадовий оклад - 90 крб. + оклад по спеціальному званню - 110 крб.).

Відповідно до розяснення Міністерства праці України від 09.06.1995 р. за №224/8/13, перерахунок заробітної плати працівникам, які виконували в зоні відчуження роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, розраховується по тій грошовій одиниці, що хяла в 1986 році, тобто в рублях. Нарахована сума заробітної плати не індексується і не виплачується.

Таким чином, роботодавець, в разі якщо заробітна плата (грошове забезпечення) працівнику була визначена та виплачена не вірно повинен видати довідку не про фактично : триману заробітну плату, а зобовязаний провести перерахунок заробітної плати та видати аовідку про фактично зароблену заробітну плату.

На підставі вищевикладеного, заробітна плата (грошове забезпечення) за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 з урахуванням розсекречених урядових рішень повинна була складати 734,67 крб. (134,67 + 600,00)

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06.03.2012 ку № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали особи, або їхні правонаступники.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці ООН № 115 «Про захист працівників від іонізуючої радіації» і п.п.1.11 ОСП-72/80 основних санітарних правил, оплачуватися має весь час знаходження працівника в умовах радіації більше 1,4 мілібер на годину (без засобів індивідуального захисту).

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 778 від 23.10.1973 не може скасовувати норму закону про відшкодування фактичних збитків, завданих громадянину ядерним інцидентом згідно п.1, 2, 3 ст.2 Закону України «Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду та її фінансове забезпечення».

Підприємства і організації у разі неправильної оплати праці в зоні відчуження, повинні зробити перерахунок заробітної плати особам, які в 1986-1987 роках, брали участь у роботах по ліквідації наслідків аварії (ПО ЛНА) на ЧАЕС (Чорнобильській атомній електростанції (з листа Мінсоцполітики від 09.06.1995 № 224/8.13).

Розпорядженням від 17.05.1986 №964-рс було встановлено, що у тих випадках, коли працівник отримав гранично допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи в зазначених зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода у розмірі особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 карбованців.

Основні дозові межі радіоактивного опромінення встановлені ст.5 Закону України «Про захист людини від іонізуючого випромінювання» від 1998 року.

Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичних груп, не повинні перевищувати встановленого цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до ч. 1 ст. 5 зазначеного закону 1 мілізіверт дорівнює 0,1 бера.

Згідно із розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964-рс "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати" в залежності від рівня радіоактивного забруднення території було введено зони небезпечності з відповідною оплатою роботи працівників, а саме: у III зоні небезпечності - у п'ятикратному розмірі в порівнянні із встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - чотирикратному розмірі, у І зоні -трьохкратному розмірі. У тих випадках, коли працівник отримував граничну допустиму дозу радіації, у зв'язку чим не допускався для подальшої роботи у вказаних зонах небезпечності, йому виплачувалась одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового утримання за посадою і військовому чи спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 крб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 крб.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 № 1006-р з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986 -1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перераховувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Зазначені вище норми оплати роботи в зонах небезпечності поширювались також на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 № 1031-рс "Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС".

Крім того, доручено МВС та Мінсоцзахисту призначити і перерахувати пенсії відповідно до норм чинного законодавства із перерахованого згідно з названим розпорядженням грошового утримання.

Згідно п.1 постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР, ВІДРПС від 07.05.1986 № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» було постановлено «виплачувати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, які виконують службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади по військовому чи спеціальному званню в подвійному розмірі. Особам офіцерського складу начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати, крім того, добові».

Тобто, зазначена норма була обов'язковою до виконання в частині нарахування окладу у подвійному розмірі, а як вбачається з наданої довідки грошове утримання (посадовий оклад взяті в однократному розмірі - по 5,50 крб. за день, добові взагалі не нараховувались, хоча ці норми носили обов'язковий характер. Постановою РМ СРСР, ВЦРПС № 665-195 від 05.06.1986 року та постановою РМ УРСР і УРРПС № 207-7 від 10.06.1986 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища» були встановлені добові у розмірі 3 карбованці 50 коп.

Право позивача на отримання подвоєних окладів підтверджується також Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.1993 року № 1006, яким з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС - учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, дозволити МВС перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні Чорнобильської АЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Конституція України у ст. 46 встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначений Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, мають право захищати у відповідних державних, судових органах, зокрема, свої законні інтереси.

Ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами.

Так, Міністерство праці та соціальної політики України в своєму листі від 06.03.2012 № 544/20/132-12 надало роз'яснення, а саме: «...Відомості про встановлення умов і розмірів оплати праці та умов їхнього запровадження по конкретних особах можуть мати, а отже й надавати виключно підприємства, установи, організації (далі - підприємства), де працювали ці особи, або їхні правонаступники. Згідно статті 15 цього ж Закону видача довідок про заробітну плату у період роботи (служби) з ліквідації наслідків аварії па Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення здійснюється підприємствами (військкоматами), які відповідно до ч. 2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» несусь матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її».

Ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

У ст. 2 цього ж Закону передбачено, що основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

З наведених положень вбачається, що невидача запитуваної довідки породжує у позивача невизначеність щодо можливості в подальшому реалізувати своє право отримання належного позивачу розміру пенсійного забезпечення. Підставою для відмови у видачі вказаної довідки, з боку Відповідача, не може слугувати відсутністю необхідних первинних документів щодо оплати праці у період мого перебування у зоні відчуження.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року справа за № 539/3949/14-а в аспекті неоднакового застосування норм права колегія суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що довідка про заробітну плату одержану в зоні відчуження повинна бути складена з урахуванням нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року, оскільки право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі за період його роботи у зоні відчуження гарантоване державою шляхом видання вказаних документів.

Отже, саме відповідачем при видачі довідки не було враховано ряду обставин, що потягло за собою прийняття невірних рішень, що, в свою чергу, обмежило конституційні права та обов'язки позивача, що виразилось в неповноті наданої інформації, що в подальшому значно вплинуло на розмір його пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано всіх необхідних документів для перерахунку йому пенсії, а тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.15, 54, 70 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катсрофи", ст.ст. 1,2 Закону України "Про оплату праці", ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 158-163, 167, 186 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 Управління полції охорони в Київській області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити дії- задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління поліції охорони в Київській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку заробітної плати (грошового забезпечення), одержаної за роботу в зоні відчуження в м. Припять за період з 26.04.1986 р. - 29.04.1986 р. року та наданні довідки.

Зобов'язати Управління поліції охорони в Київській області провести ОСОБА_1 перерахунок заробітної плати (грошового забезпечення) з відображенням його в особовому рахунку, нарахувати та включити у довідку про заробітну плату за роботу в м. Припять за період з 26.04.1986 р. - 29.04.1986 р. із включенням до неї одноразової грошової винагороди в розмірі 600,00 крб., заробітної плати в сумі 134,67 крб., що в загальному складає 734,67 крб. та надати довідку для предявлення в Пенсійний фонд.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з моменту оголошення.

Суддя: Волчко А.Я.