Справа № 219/9130/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Павленко О.М.
Суддя-доповідач - Гаврищук Т.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року справа №219/9130/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

Сухарька М.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року по справі №219/9130/16-а (головуючий І інстанції Павленко О.М.) за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання протиправними дії щодо відмови у призначенні соціальної допомоги при народжені дитини; зобов'язання призначити державну допомогу при народжені дитини ОСОБА_4 та здійснити її виплату.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії щодо відмови у поновлені виплати соціальної допомоги при народжені дитини; зобов'язано поновити виплату державної допомоги при народжені дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.08.2014 року по 30.09.2015 року; зобов'язано нарахувати та виплатити заборгованість при народжені дитини, яка утворилась з 01.08.2014 року по 30.09.2015 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що судом першої інстанції не було враховано п.13 Порядку №1751 від 27.12.2001р., за приписами якого виплата допомоги поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснювала догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулись протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області 16.10.2013 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_3, про що складений відповідний актовий запис № 544.

Відповідно до рішення та повідомлення про надання державної допомоги сім'ям з дітьми від 12.11.2013 року, Управлінням праці та соціального захисту населення Харцизької міської ради, позивачеві призначено відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомогу при народженні дитини з 1.02.2013 року по 30.09.2013 року - 9 720 гр., з 1.10.2013 року по 30.09.2015 року - 810 гр.

Згідно довідки від 27.03.2017 року, виданої начальником Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, позивач, дійсно перебуває на обліку в Управлінні з 1.02.2016 року, як переміщена особа, у зв'язку з проведенням АТО відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» за адресою: АДРЕСА_1

Донецьким обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат сумісно з Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради проведений аналіз Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб та бази даних отримувачів допомог і компенсаційних виплат, за результатами аналізу встановлено, що згідно аналізу бази даних Управління соціального захисту населення Харцизької міської ради, станом на 1.12.2014 року позивачу за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, були призначені наступні допомоги: державна соціальна допомога по вагітності та пологах жінкам зареєстрованих у службі зайнятості, як безробітні, особовий рахунок закрито по закінченню строку виплати; державна соціальна допомога по догляду за дитиною до з років непрацюючим жінкам (по доходах), особовий рахунок закрито по закінченню строку виплати; державна соціальна допомога при народженні дитини (ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) з 1.09.2013 року по 30.09.2013 року у розмірі 9 720 гр. одноразово, з 1.10.2013 року по 30.09.2015 року у розмірі 810 гр. щомісячно; державна допомога по догляду за дитиною до 3 років не працюючим жінкам з 31.12.2013 року по 30.06.2014 року у розмірі 130 гр. щомісяця, з 1.10.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року у розмірі 130 гр. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 16.03.2015 року № 310/5/75-15, станом на 1.09.2015 року, фінансування виплат усіх видів державних допомог в м. Харцизьк Донецької області не здійснювалося з серпня 2014 року.

На звернення позивача про призначення недотриманої нею допомоги при народжені дитини, відповідач повідомленням від 22.02.2016 року відмовив у призначені позивачеві допомоги при народжені дитини, оскільки в порушення вимог п. 13 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» позивач не зверталась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги за поновленням.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

У пункті 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту; засади регулювання шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про охорону дитинства" держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності.

За приписами частини першої статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року N 2811-ХII( далі Закон N 2811-ХII) громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону N 2811-ХII встановлено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Частинами 7, 9 статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року N 3-рп/2016 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), абзац сьомий частини дев'ятої статті 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року N 2811-XII, з наступними змінами, згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється "у разі виникнення інших обставин".

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. N 1751 затверджено Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (далі Порядок №1751), за приписами п.13 якого допомога при народженні дитини, яка народилася після 8 квітня 2011 р., надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

У пункту 55 Порядку №1751 визначено, що призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що з системного аналізу наведених норм Закону вбачається, що чинним законодавством не передбачені обмеження в часі щодо поновлення виплати допомоги при народженні дитини, припиненої не з вини одержувача.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що позивач з об'єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з даною заявою, оскільки мешкала на тимчасово окупованій території. Крім того, у зв'язку із малолітнім віком дитини, а також внаслідок проведення бойових дій та існуванням реальної загрози життю та здоров'ю дитини, вона не мала можливості виїхати з тимчасово окупованої території та на протязі 12 місяців звернутися до іншого органу УПСЗН, а звернутися до УПСЗН м. Харцизьк (до органу, що призначив допомогу згідно вимог п. 13 Порядку) вона також фізичної можливості не мала, оскільки останній не здійснював свої повноваження.

Згідно з положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року N 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом (пункти 1, 2 статті 3); держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством; ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов'язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені (стаття 26).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Посилання відповідача на положення п. 13 Порядку № 1751 колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки наведеною нормою визначено порядок поновлення виплати допомоги, яка була зупинена з інших підстав, ніж у спірних правовідносинах.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року по справі №219/9130/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14 квітня 2017 року по справі №219/9130/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

М.Г. Сухарьок