Справа № 758/13256/16-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на Постанову Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Як зазначено в п. 41 Рішення Європейського Суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року (остаточне 29 січня 2016 року) у справі «Устименко проти України», зокрема, суд неодноразово постановляв, що такі спори стосовно пільг, які сплачуються відповідно до систем соціального забезпечення, є суто технічними, а тому їх краще розглядати в рамках письмової процедури, а не за допомогою усних слухань (див., наприклад, рішення у справах «Міллер проти Швеції» (Miller v. Sweden), заява № 55853/00, п. 29, від 8 лютого 2005 року, та «Шулер-Цграгген проти Швейцарії» (Schuler-Zgraggen v. Switzerland), від 24 червня 1993 року, п. 58, Series A № 263). Справа заявника підпадає під цю ж категорію.

Згідно з частиною другою ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження окремих категорій адміністративних справ. Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, яка є імперативною нормою встановлюється перелік адміністративних справ щодо яких обов'язково застосовується скорочене провадження. Проте, частиною другою цієї статті, передбачається можливість розгляду в скороченому провадженні за умови, що вимоги не стосуються прав, свобод, інтересів та обов'язків третіх осіб. Тобто, лише у випадку залучення до участі у справі третіх осіб адміністративна справа не може бути розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи щодо яких застосовується скорочене провадження, можуть бути розглянуті не у скороченому провадженні у випадку, передбаченому частиною четвертою ст. 183-2 цього Кодексу з обов'язковим постановленням відповідної ухвали.

При відкритті провадження в адміністративних справах за позовними вимогами, зазначеними у частині першій ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суди першої інстанції мають зазначати, що саме скорочене провадження відкривається в адміністративній справі, а постанови суду першої інстанції за результатом розгляду таких справ мають містити виключно відомості, зазначені у частині шостої цієї статті.

Проте, порушення судом першої інстанції особливості провадження справи, а саме розгляд її не у скороченому провадженні, не є перешкодою для апеляційного її розгляду в порядку письмового провадження, в зв'язку з чим і оскарження постанови суду першої інстанції здійснюється в порядку, передбаченому частинами восьмою-десятою ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

07 квітня 2016 року Позивач звернувся до Відповідача із Заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Відповідача (а.с. 17) Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв'язку з тим, що спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років менший 25 років 6 місяців та станом на 07.04.2016 року складає 22 роки 6 місяців 7 днів.

Відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII), право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років у Вищих навчальних закладах І-ІІ рівня акредитації, професійно-технічних навчальних закладах є директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Відповідно до п.2 статті 54 Закону України «Про освіту», педагогічну діяльність у навчальних закладах здійснюють педагогічні працівники, у вищих навчальних закладах третього і четвертого рівнів акредитації та закладах післядипломної освіти - науково-педагогічні працівники. Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року №963, до посад педагогічних працівників належать: директор, завідувач, завідувач філією, заступник завідувача філією з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, начальник вищого навчального закладу I та II рівня акредитації, професійно-технічного навчального закладу, загальноосвітнього навчального закладу, навчального закладу для громадян, які потребують соціальної допомоги та реабілітації, дошкільного навчального закладу, позашкільного навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), навчально-методичної, методичної, науково-методичної установи, навчального закладу післядипломної освіти, приймальника-розподільника для дітей органу Національної поліції, притулку для дітей, центру соціально-психологічної реабілітації дітей, психолого-медико-педагогічної консультації, навчально-виробничого (міжшкільного) комбінату (центру), школи - дитячого садка, інших навчально-виховних комплексів (об'єднань); їх заступники з навчальної, виховної, навчально-виховної, методичної, виробничої, навчально-методичної, навчально-виробничої роботи; заступники директора з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи центрів професійної, медичної, фізичної та соціальної реабілітації інвалідів; ранньої реабілітації дітей-інвалідів.

Відповідно до ст. 62 Закону 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (надалі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З 01.09.2003 року по 28.02.2011 року Позивач працювала на посаді завідуючої відділенням Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана», що підтверджується трудовою книжкою, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с. 12-15).

Крім того, як вбачається з Довідки Коледжу інформаційних систем і технологій Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» від 19.10.2016 року №122 (а.с. 19), Позивач дійсно працювала на посаді завідуючої відділенням, яка відноситься до педагогічних працівників згідно штатного розпису з обов'язковим педагогічним навантаженням (не за сумісництвом) з 01.03.2003 року (Наказ №48-к від 01.03.2003 року) по 28.02.2011 року (Наказ №24-к від 28.02.2011 року).

Позивач мала основне педагогічне навантаження, а саме:

2003-2004 н.р. - 439 годин відповідно до Наказу №48-к від 01.09.2003 року (Історія України 439 год.);

2004-2005 н.р. - 707 годин згідно з Наказами №№71-к,72-к від 30.08.2004 року, №83-к від 02.09.2004 року (Всесвітня історія -240 год., Економічна історія - 143 год., Правознавство - 178 год., Історія України 79 год.);

2005-2006 н.р. - 726 годин відповідно до Наказів №№80-к, 81-к від 30.08.2005 року, №92-к від 05.09.2005 року (Економічна історія - 188 год., Історія України - 340 год., Правознавство - 39 год., Всесвітня історія - 96 год., Державна атестація Історія України член 1 - 39 год., Державна атестація Історія України член 2 - 24 год.);

2006-2007 н.р. - 731 година згідно з Наказами №№91-к, 92-к від 30.08.2006 року, №98-к від 04.09.2006 року (Історія України - 479 год., Правознавство - 37 год., Політологія - 215 год.);

2007-2008 н.р. - 720 годин відповідно до Наказів №№81-к, 82-к від 30.08.2007 року, №84-к від 03.09.2007 року (Історія України - 626 год., член ДПА1 - 48 год., член ДПА2 - 46 год.);

2008-2009 н.р. - 720 годин згідно з Наказами №№72-к, №73-к від 29.08.2008 року, №77-к від 02.09.2008 року (Соціологія - 244 год., Історія України - 476 год.);

2009-2010 н.р. - 720 годин відповідно до Наказів №№68-к, 69-к від 31.08.2009 року, №72-к від 01.09.2009 року (Соціологія - 281 год., Історія України - 331 год., член ДПА1 - 41 год., член ДПА2 - 67 год.);

2010-2011 н.р. - 703 години згідно з Наказами №№83-к, 84-к від 01.09.2010 року, №89-к від 03.09.2010 року (соціологія - 367 год., Історія України - 294 год., член ДПА1 - 42 год.).

Відповідно до Рішень МАК від 20.05.1993 р., Протоколу №4, колегії Міносвіти України від 23.06.1993 року, Протоколу 13/2, МАК від 29.06.1995 року, Протоколу №19 (Наказ Міносвіти України від 19.07.1995 року №215), ДАК від 09.02.1999 року, Протоколу №18 (акредитація), ДАК від 13.04.1999 року, Протоколу №19, ДАК 09.06.1999 року, Протоколу №21, Київський технікум радіоелектроніки визнано акредитованим за статусом вищого закладу освіти І рівня.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.03.2003 року №133 Київський технікум радіоелектроніки реорганізовано в структурний підрозділ Київського національного економічного університету та іменується Технікум інформаційних систем і технологій КНЕУ.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 21.07.2004 року №614 Технікум інформаційних систем і технологій КНЕУ реорганізовано в Коледж інформаційних систем і технологій КНЕУ.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 17.11.2005 року №658 Київському національному економічному університету присвоєно ім'я Вадима Гетьмана.

Таким чином, оскільки Позивач працювала на посаді завідувача відділення у даному навчальному закладі та щорічно виконувала педагогічне навантаження в обсязі від 439 до 731 годин щорічно, вона має право на пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною зокрема, в його Ухвалі від 20 березня 2014 року у справі №812/6669/13-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Слов'яносербському районі Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії.

У зв'язку із зазначеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Згідно зі ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини десятої ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а Постанову Подільського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Кузьменко В. В.

Степанюк А.Г.