Справа № 826/11844/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

22 травня 2017 року 826/11844/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доуправління Державної міграційної служби України в Київській області
провизнання протиправним та скасування рішення від 03.09.2015 №136
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до управління Державної міграційної служби України в Київській області про скасування рішення Державної міграційної служби України в Київській області №136 від 03.09.15 р. про заборону в'їзду в Україну громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1 (ОСОБА_1) ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки до 03.09.2018.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем безпідставно, без врахування всіх обставин, якими позивач обґрунтовував наявність підстав для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного рішення, прийнятого у межах та на підставі наявних повноважень.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Республіки Грузія ОСОБА_1 (ОСОБА_1) ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 2014-2015 року проживав на території України у місті Дніпропетровську разом з громадянкою України ОСОБА_4, з якою 19.07.2016 укладено шлюб на території Республіки Грузія (актовий запис №6 Тбіліської служби цивільного реєстру).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_5 (актовий запис про народження №1454 від 04.11.2014 Бабушкінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції).

У ході проведення оперативно-профілактичних заходів СБЗПТЛ ЛВ в аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС України в Київській області встановлено, що 14.08.2014 о 09:00 під час проходження паспортного контролю в терміналі «Д» ДПМА «Бориспіль» на рейс №515 сполученням «Київ-Тбілісі» у громадянина Грузії ОСОБА_1 в закордонному паспорті виявлено підроблені відмітки Державної прикордонної служби України пункту пропуску «Бориспіль».

Слідчим СВ ЛВ в аеропорту «Бориспіль» відкрито кримінальне провадження від 15.08.2014 №0000593 за ознаками злочину, передбаченого частини четвертої статті 358 Кримінального кодексу України.

31.10.2014 Бориспільським міськрайонним судом Київської області винесено вирок, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Враховуючи, що перебування ОСОБА_1 на території України може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів, на підставі абзаців 2, 3 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» Управлінням Державної міграційної служби України в Київській області 03.09.2015 прийнято рішення №136 про заборону в'їзду в Україну громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1 (ОСОБА_1) ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки до 03.09.2018.

На підставі вказаного рішення громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1 під час прибуття на територію України в міжнародний аеропорт «Бориспіль» 09.09.2015 при проходженні митного контролю було відмовлено в перетині кордону та депортовано до країни походження.

21.01.2016 після закінчення 90-денного терміну перебування у Республіці Грузія ОСОБА_1 знову прилетів у місто Запоріжжя, де йому знов було відмовлено у перетині кордону та депортовано до країни походження.

Громадянин Республіки Грузія ОСОБА_1, вважаючи рішення від 03.09.2015 №136 про заборону йому в'їзду в Україну строком на три роки до 03.09.2018 протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Позивач зазначає, що його не повідомлено про факт прийняття оскаржуваного рішення, не надано копії рішення під час спроб потрапити на територію України 09.09.2015 та 21.01.2016, тоді як про факт його винесення позивач дізнався після отримання відповідних матеріалів на запит його адвоката згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 17.05.2016 №10/В-106, після чого 29.07.2016 звернувся до суду.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України. У разі якщо міжнародним договором України встановлено інші правила, ніж передбачені цим Законом, застосовуються правила, передбачені таким міжнародним договором України.

Частиною третьою статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (далі - особи), перебування яких на території України не дозволяється врегульовано Інструкцією про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 17.12.2013 №1235 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.01.2014 за №25/24802 (далі - Інструкція №1235).

Згідно пункту 3 Інструкції №1235 рішення про заборону в'їзду в Україну особам приймається ДМС України та її територіальними органами за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, третьому та сьомому частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, серед іншого, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов'язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в'їзду в Україну.

З рішення Управління Державної міграційної служби України в Київській області №136 від 03.09.2015 про заборону в'їзду в Україну громадянину Республіки Грузія ОСОБА_1 (ОСОБА_1) ІНФОРМАЦІЯ_1, строком на три роки до 03.09.2018 видно, що воно прийняте на підставі абзаців 2, 3 частини першої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме, в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Наявність вказаних обставин підтверджується вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2014, згідно якого ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частини четвертої статті 358 Кримінального кодексу України.

Судом відхиляються посилання позивача, як на підставу для визнання спірного рішення протиправним, на те, що діючим законодавством не передбачено, що в разі подання іноземцем підроблених документів, органом охорони державного кордону приймається рішення про заборону в'їзду в Україну, оскільки факт вчинення позивачем злочину є достатньою підставою для висновку про наявність щодо нього підстав, передбачених абзацами 2 ,3 частини першої статті 13 ЗаконуУкраїни «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, в п. 18 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового привернення і примусового видворення іноземці чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» зазначено, що при вирішенні судами спорів про оскарження рішень про заборону в'їзду в Україну слід ураховувати, що застосування такої заборони визначене статтею 13 та частиною 2 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». При цьому, необхідність заборони в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов'язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд.

Судам під час розгляду спорів про заборону в'їзду в Україну необхідно мати на увазі, що процедура заборони в'їзду в України не є прямим наслідком примусового видворення іноземця чи особи без громадянства. Підставами для заборони в'їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну визначені статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З вказаного слідує, що заборона в'їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку є превентивним, тобто попереджувальним заходом.

Водночас, наявність порушень законодавства особами, яким заборонено в'їзд є не обов'язковим.

Таким чином, доводи позивача в частині не вчинення ним в подальшому порушень чинного законодавства України, про сплату штрафу на виконання вироку від 31.10.2014 Бориспільського міськрайонного суду Київської області та про вчинення дій в інтересах своєї сім'ї та в першу чергу заради неповнолітньої доньки, яка після народження потребувала медичного огляду та необхідних коштів у зв'язку з інвалідністю та вродженою патологією, не свідчать про протиправність оскаржуваного рішення.

За таких обставин, суд погоджується з висновком Управління Державної міграційної служби України в Київській області, що перебування ОСОБА_1 на території України може суперечити інтересам охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають на території України та посприяти вчиненню більш тяжких злочинів.

Водночас, оцінюючи інші доводи позивача як підставу для задоволення адміністративного позову суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 ЗаконуУкраїни «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» возз'єднання сім'ї - в'їзд та тимчасове або постійне проживання в Україні членів сім'ї іноземця або особи без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах та можуть підтвердити відповідними документами наявність достатнього фінансового забезпечення для утримання членів сім'ї в Україні, з метою спільного проживання сім'ї незалежно від того, коли виникли сімейні відносини - до чи після прибуття іноземця або особи без громадянства до України.

Іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, зазначеними у частинах другій - дванадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті (частина чотирнадцята стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

В'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують факт отримання позивачем посвідки на тимчасове проживання, а відтак у суду відсутні достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 мав намір прибути на територію України з метою возз'єднання сім'ї.

Окрім того, в даному випадку відсутня ситуація, за якої до особи, яка проживає на території України, приїжджають члени родини для спільного проживання, тоді як на території України проживає дитина позивача та дружина, з якою шлюбні відносини оформлені після винесення оскаржуваного рішення.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Літвінова А.В.