Справа № 826/1000/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

826/1000/17

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

25 травня 2017 року місто Київ №826/1000/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом

Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до

державного підприємства «Національний цирк України»

про

стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 909 070,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до державного підприємства «Національний цирк України» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 909 070,05 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.01.2017 відкрито скорочене провадження у справі та запропоновано відповідачу, в разі невизнання адміністративного позову, у десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали надати суду письмові заперечення проти позову та докази на підтвердження цих заперечень або заяву про визнання позову.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, мотивуючи тим, що згідно вимог законодавства України через складні, а також шкідливі та небезпечні умови праці вільні посади не можуть бути заповнені інвалідами.

З матеріалів справи видно, що згідно звіту за січень-грудень 2014 року, середньооблікова кількість працівників облікового складу підприємства у 2014 році становила 261 осіб, відповідно до 4% нормативу на підприємстві повинно бути працевлаштовано 10 осіб з інвалідністю, однак відповідачем працевлаштовано лише 5 осіб; звіту за січень-грудень 2015 року, середньооблікова кількість працівників облікового складу підприємства у 2015 році становила 265 осіб, відповідно до 4% нормативу на підприємстві повинно бути працевлаштовано 11 осіб з інвалідністю, однак відповідачем працевлаштовано лише 7 осіб.

Вказане слугувало підставо для звернення Київського міського відділення Фонду соціального захисту інвалідів до суду з позовом про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 909 070,05 грн. з державного підприємства «Національний цирк України», за не виконання 4% нормативу, призначеного для працевлаштування інвалідів в 2014 – 2015 роках.

Однак, суд здійснюючи розгляд справи в порядку скороченого провадження встановив, що Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з порушення строків звернення, визначених статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Таким чином, дотримання строку звернення з позовом є однією з умов для реалізації права на подання позову у публічно-правових відносинах.

Згідно частини другої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду суб'єкта владних повноважень встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог.

Отже, строк у шість місяців, у даній категорії справ, визнано законодавцем достатнім для того, щоб суб'єкт владних повноважень звернувся з позовом до суду.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, з'ясуванню підлягають обставин щодо початку перебігу строку звернення до суду, зокрема, встановлення дня виникнення підстав, що надали суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог; та з'ясування причин пропуску цього строку.

Суд наголошує, що згідно частини четвертої статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Аналогічні положення містить також і в пункті 2 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70. Так, у відповідності до вказаного пункту, роботодавці сплачують суму адміністративно-господарських санкцій відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) за місцем їх державної реєстрації як юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців на рахунки, відкриті в органах Державного казначейства, до 15 квітня року, що настає за роком, в якому відбулося порушення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Разом з цим слід зазначити, що частиною другою статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Наведена норма кореспондується з приписами пунктів 3.1 та 3.4 Порядку нарахування пені та її сплати, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 №223 «Про затвердження Порядку нарахування пені та її сплати» (далі - Порядок №223), якими встановлено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені у розмірі 120 відсотків річної облікової ставки Національного банку України за кожен календарний день прострочення (наведених у постановах Правління Національного банку України), що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Нарахування пені як роботодавцем, так і органом контролю здійснюється з наступного дня граничного строку сплати адміністративно-господарських санкцій по день сплати включно (тобто з 16 квітня наступного за роком, у якому відбулося порушення нормативу).

Аналізуючи зміст викладених правових норм, суд приходить до висновку, що саме з 16 квітня відповідного року у контролюючого органу виникає право на стягнення несплачених підприємством самостійно сум санкцій у судовому порядку.

При цьому суд зазначає про те, що на дані правовідносини поширюється строк звернення до суду, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, а частина четверта 4 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (за змістом якої до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України) немає правового значення для вирішення цього спору, оскільки в останній нормі визначено строки застосування адміністративно-господарських санкцій, а не їх стягнення.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України при вирішенні спору цієї категорії у постанові від 21.02.2011 по справі №21-9а11.

Відповідно до вимог частини 1 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Частиною другою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Отже, у позивача право на звернення до суду із вказаним позовом в частині стягнення суми штрафних санкцій та пені за 2014 рік, виникло з 16.04.2015 року та закінчилось 16.10.2015, а в частині стягнення суми штрафних санкцій та пені за 2015 рік, виникло з 16.04.2016 року та закінчилось 16.10.2016, в той час як Київське міське відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом 10.01.2017, тобто поза межами строку, встановленого частиною другою статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд наголошує, що початок перебігу строку звернення до суду з позовом суб'єкта владних повноважень законодавець пов'язує саме з днем виникнення підстав, що надали суб'єкту владних повноважень право на пред'явлення передбачених законом вимог, а не з днем, коли позивач дізнався про існування такої заборгованості.

В контексті наведеного слід також додати, що відповідно до статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, які використовують найману працю, зобов'язані, крім іншого, звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відділення Фонду соціального захисту інвалідів з метою контролю за виконанням нормативу робочих місць, передбаченого частиною першою цієї статті, мають право в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, здійснювати перевірки підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, щодо реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів, подачі ними звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, у тому числі шляхом зарахування, та сплати ними адміністративно-господарських санкцій.

Згідно з Порядком проведення перевірки підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, що використовують найману працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, предметом проведення перевірки є, крім іншого: подання роботодавцями до відділень Фонду звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів; виконання роботодавцями нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів; сплата роботодавцями суми адміністративно-господарських санкцій та пені (п. 2).

Відповідно до пункту 5 цього Порядку, якою регламентовано порядок та підстави проведення перевірок, визначено, що позапланова виїзна перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок, зокрема, у разі неподання роботодавцем звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів або подання такого звіту з помилками, що призвели до несплати суми адміністративно-господарських санкцій або сплати їх у неповному обсязі.

Відтак, виходячи з системного аналізу наведених вище правових актів, суд приходить до висновку, що у разі неподання роботодавцем звіту до 01 березня року, наступного за звітним, відділення Фонду мало повноваження щодо проведення перевірки відповідача у зв'язку з неподачею звіту та виконання нормативу працевлаштування інвалідів починаючи з дня, наступного за граничним днем подачі звіту, а отже, починаючи з 02.03.2015 та з 02.03.2016, позивач мав можливість дізнатися про можливі порушення з боку позивача щодо невиконання вищезгаданого нормативу та, у разі виявлення порушень, виникнення у відповідача обов'язку щодо сплати санкцій та несплати цих санкцій станом на 15.03.2015 та на 15.03.2016, відповідно, - про виникнення з 16.03.2015 та з 16.03.2016, відповідно, обставин, що зумовлюють виникнення у позивача права на звернення до суду щодо реалізації наданих законом повноважень.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Слід зазначити, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Однак, позивачем суду не надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом щодо стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили про поважність пропуску строку звернення до суду, а наведені позивачем обставини не свідчать про дотримання строку звернення до суду та поважність причин його пропуску, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк на звернення до суду без поважних причин, у зв'язку з чим позовна заява підлягає залишенню без розгляду відповідно до вимог статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 155 Кодексу адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у зв’язку з пропущенням позивачами строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Керуючись положеннями статей 99, 100, пункту 9 частини 1 статті 155, статей 158, 160, 165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов №826/1000/17 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.