Справа № 346/6590/16-а,2-а/346/33/17
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4403/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Обрізка І.М., Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, Коломийського управління державної казначейської служби України Головного Управління державної Казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

19.12.2016 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, Коломийського управління державної казначейської служби України Головного Управління державної Казначейської служби України в Івано-Франківській області, в якому просить: визнати протиправними дії Коломийського міськрайоннного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, які полягають у не направленні по виконавчому провадженню № 41926708 відповідної постанови до Державної прикордонної служби України про зняття з неї тимчасового обмеження щодо права виїзду за межі України, а також не скасуванні накладеного арешту на належний їй на праві власності автомобіль «ТОYОТА RАV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2007 року випуску і не надсиланні відповідної постанови до державної автомобільної інспекції; стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку на її користь матеріальні збитки в сумі 16738 грн. 02 коп. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а всього 26 738 грн. 02 коп.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року провадження у справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання дій державної виконавчої служби протиправними в порядку адміністративного судочинства, а виконавче провадження №41926708 було відкрите та велося по виконанню виконавчих документів виданих на підставі рішення суду ухваленому тільки відповідно до норм ЦПК України, то відповідно дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому у відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України провадження по даній справі підлягає закриттю.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, винесеною з неповним з'ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. У апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем - ВДВС тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон та арешт належного позивачу на праві власності автомобіля, були вжиті не за зведеним виконавчим провадженням, що підтверджується наданими письмовими доказами, які спростовують заперечення відповідача, а лише виключно по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа № 202/26225/13 від 19 вересня 2013 року про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 78568,05 грн., про що було зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження, подані ВДВС та ухвалі суду про тимчасове обмеження моїх прав щодо виїзду за межі України, постановах про накладення арешту на моє майно і закінчення виконавчого провадження.

Також необхідно враховувати, що Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який згідно з частиною третьою статті 181 КАС України є відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, не належить до суб'єктів владних повноважень, визначених у частині першій статті 24 КАС України, а є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, тому такі справи в суді першої інстанції повинні розглядатися та вирішуватися суддею одноособово.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнено заборгованість за кредитним договором в сумі 78568,05 грн.

Банк подав до Коломийського міськрайонного відділу ДВС виконавчий лист про стягнення вищевказаної суми боргу.

Постановою старшого державного виконавця Косівчук Р.Б. від 06 лютого 2014 року відкрите виконавче провадження по вказаному виконавчому листу № 202/26225/13-ц від 19 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 78 568,05 грн.

У квітні 2014 року державний виконавець звернувся до Коломийського міськрайонного суду з поданням про обмеження її у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17 квітня 2014 року подання було задоволено та встановлено ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2014 року заочне рішення цього ж суду від 19 вересня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 78568,05 грн. було скасовано, а рішенням цього ж суду від 21 листопада 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2015 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, а рішення Індустріального районного суду від 21 листопада 2014 року залишено без змін.

Постановою старшого державного виконавця Косівчука Р.Б. ВП №41926708 від 03 жовтня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 202/26225/13-ц від 19.09.2013 року закінчено та припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.17 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 181 КАС передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Дана норма за своєю суттю є бланкетною (відсилочною) і передбачає розгляд позовної заяви про оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби в порядку адміністративного судочинства, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Тобто, якщо законом встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то це виключає юрисдикцію адміністративних судів у такій категорії справ.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2016 року №808/3666/15.

Згідно до ст. 368 Цивільного процесуального кодексу України питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу.

Статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 статті 384 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

З аналізу вказаних норм, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові спори про оскарження дій органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов міськрайонних судів у цивільних справах.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з позицією суду першої інстанції, що оскільки у справі, що розглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання дій державної виконавчої служби протиправними в порядку адміністративного судочинства, а виконавче провадження №41926708 відкрито на підставі виконавчого листа, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська у цивільній справі про стягнення боргу, то така справа має розглядатися судом за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм процесуального права, в зв'язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі - без змін.

Згідно п.1 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 195, 197, п.1 ч.1 ст.199, ст.ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року про закриття провадження у справі №346/6590/16-а за позовом ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, Коломийського управління державної казначейської служби України Головного Управління державної Казначейської служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та стягнення коштів - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді І. М. Обрізко
Р. Б. Хобор