Справа № 826/4311/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 травня 2017 року № 826/4311/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби
провизнання протиправною та скасування постанови від 03.03.2017 ВП №49858974, зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, в якому просить:

- визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича від 03.03.2017 про закінчення виконавчого провадження ВП №49858974;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича поновити виконавче провадження №49858974;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка Сергія Володимировича здійснити нарахування пені, відповідно до статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та стягнути нараховану пеню на користь ОСОБА_1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновки державного виконавця, покладені в основу оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, а саме: фактичне виконання рішення у повному обсязі, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки позивач на виконання рішення Європейського суду з прав людини отримала лише відшкодування моральної шкоди у сумі 29 786,20 грн. (еквівалент 1000 євро), інших сум позивач не отримувала.

У той же час, 12.05.2017 від позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначено, що кошти у сумі 119 300,00 грн. (на виконання рішення національного суду) ОСОБА_1 отримала 31.03.2017, з огляду на що вказано, що позивач підтримує позов в частині скасування постанови державного виконавця та зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити їй пеню у розмірі, встановленому рішенням Європейського суду з прав людини та односторонньої декларації держави-відповідача.

Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, заперечень проти позовних вимог не надав. При цьому, від представника відповідача через канцелярію суду надійшли витребувані судом копії матеріалів виконавчого провадження.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.01.2016 (ВП №49858974), згідно з яким відкрито виконавче провадження з виконання рішення Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 у справі №64511/12, згідно з яким Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї декларації. Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро. Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов'язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти. Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ.

Надалі, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренка С.В., з огляду на фактичне виконання рішення суду у повному обсязі, закінченого виконавче провадження №49858974.

Вважаючи вказану постанову протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Станом на час прийняття рішення по справі є чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 №1404-VIII.

Згідно пунктів 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 №1404-VIII набув чинності 05.10.2016.

В даному випадку старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 20.01.2016 ВП №49858974, тобто до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 №1404-VIII.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Вказана норма кореспондується з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.02.2016 №1404-VIII.

У той же час, нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України, є Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Приписами частин першої - п'ятої статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

У разі порушення строку, зазначеного в частині першій цієї статті, на суму відшкодування нараховується пеня відповідно до Рішення.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за Рішенням Орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті "б" частини першої статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині третій цієї статті документів здійснює списання на вказаний Стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що у разі порушення строку сплати стягувачу відшкодування, на таку суму нараховується пеня відповідно до Рішення.

Зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що у межах спірних правовідносин сума відшкодування становить 1000 євро. При цьому, суд звертає увагу, що вимога про виконання рішення національного суду не є відшкодуванням, у розумінні частини першої статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Як вбачається з наявних у матеріалах справи копій матеріалів виконавчого провадження, рішення Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 у справі №64511/12 (в частині ОСОБА_1) виконано внаслідок перерахування позивачу, як стягувачу у виконавчому провадженні, грошових коштів у розмірі 29786,20 грн. (грошове відшкодування, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини), згідно з платіжним дорученням від 23.02.2016 №428 (проведено банком 25.02.2016), та у розмірі 119335,39 грн. (виконання рішення національного суду), згідно з платіжним дорученням від 17.02.2017 №27 (проведено банком 20.02.2017).

З огляду на викладене вбачається, що виплата позивачу відшкодування 29786,20 грн., що еквівалентно 1000 євро, яка здійснена платіжним дорученням від 23.02.2016 №428, яке проведено банком 25.02.2016, здійснена у межах трьохмісячного строку встановленого приписами статті 8 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З огляду на викладене, враховуючи факт виконання рішення Європейського суду справ людини і в частині сплати відшкодування 29786,20 грн., що еквівалентно 1000 євро, і в частині виконання рішення національного суду (119335,39 грн.), що підтверджено позивачем під час судового розгляду справи, а також відсутність законодавчо мотивованих підстав для нарахування пені, суд дійшов до висновку про наявність у відповідача підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та відсутність підстав для його поновлення, а також нарахування пені за несвоєчасну сплату відшкодування, про що вказано вище.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Аблов Є.В.

Мазур А.С.