Справа № 815/2752/16
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/2752/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого - судді Скрипченка В.О.,

суддів Золотнікова О.С., Осіпова Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дейнеги С.Є.,

позивача/апелянта ОСОБА_1, представника третіх осіб ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Оперчук Ірини Миколаївни та відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про скасування рішення та запису,-

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Оперчук І.М. про скасування рішення та запису державного реєстратора Оперчук І.М. від 12.04.2016 року індексний номер 29228077 про скасування права власності ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого майна нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначено, що 12.04.2016 року відповідачкою прийнято рішення №29228077, згідно з яким скасовано право власності позивача на об'єкт нерухомого майна нежитлову будівлю, офісний центр, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Натомість, позивач вважає вказане рішення незаконними, прийнятим в порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухомо майно та їх обтяжень, у зв'язку з чим, як і рішення, так і запис, внесений державним реєстратором Оперчук І.М., мають бути скасовані. Так, на думку Позивача, державний реєстратор Оперчук І.М. повинна була відмовити ОСОБА_4 в державній реєстрації прав на підставі п. 5 та п. 6 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки були наявні суперечності між заявленими та зареєстрованими правами на майно.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим у справі судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою його адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник третіх осіб на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 та ОСОБА_4 надіслала до апеляційного суду заперечення, у якому зазначила про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення на неї позивача/апелянта ОСОБА_1, представника третіх осіб ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до даних Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна 9354585) 31.01.2005 року за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на нежитлову будівлю офісний центр площею 631,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1. Підставою для виникнення права власності ОСОБА_1 зазначено договір дарування р. 404 від 28.01.2005 року, виданий приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 13-20, 68-70).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2013 року у справі №1512/2- 1074/11 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за позовом про визнання угоди укладеною та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, телекомпанії «Чорне море» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні та за зустрічним позовом ОСОБА_8, ОСОБА_12 ОСОБА_9 ОСОБА_11, ОСОБА_5 до ОСОБА_7, телекомпанїї «Чорне море» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, ОСОБА_10, ОСОБА_1, про визнання договору недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено повністю, позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_4 задоволені частково, позовні вимоги ОСОБА_8, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_9 задоволені частково, зокрема: визнано недійсним договір дарування, укладений 28.01.2005 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар нежитлову будівлю офісного центру, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю офісного центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду від 07.06.2013 року набрало законної сили 30.10.2013 року.

12.04.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою №16478410 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю офісного центру (а.с. 222-223). Разом із поданою заявою заявником були подані також паспорт заявника, докази сплати мита, рішення Київського районного суду №1512/2-1074-11, листи ДП «Національні інформаційні системи» №1359/01-09 та №1335/01-14/16. У поданих листах ДП «Національні інформаційні системи» було надано інформацію щодо підстав перейменування «вулиці Шкільний аеродром» на «Шкільний аеродром».

За результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 12.04.2016 року державним реєстратором Оперчук І.М. прийнято рішення №29228077 від 13.04.2016 року, яким внесено запис про скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на вказаний об'єкт (а.с. 71, 241).

Не погодившись з прийнятим рішенням та внесеним записом державного реєстратора Оперчук І.М. позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що дії та рішення відповідача здійснені з урахуванням фактичних обставин та відповідають нормам матеріального права, що регулюють дані правовідносини, з чим погоджується апеляційний суд.

Так, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу прийняття неправомірного, на думку позивача, державним реєстратором Оперчук І.М. рішення №29228077 від 13.04.2016 року, відповідно до якого державним реєстратором Оперчук І.М. внесено запис про скасування державної реєстрації права власності позивача на об'єкт нерухомого майна нежитлову будівлю офісний центр, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 року в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором рішення про скасування права власності (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначено Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року (далі - Порядок №1127).

Пунктом 6 Порядку №1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно п. 9 Порядку №1127 разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до п. 10 Порядку №1127 з поданих оригіналів документів, необхідних для державної реєстрації прав, уповноважена особа суб'єкта державної реєстрації прав, нотаріус або його помічник виготовляє електронні копії таких документів шляхом їх сканування, які долучаються до заяви, зареєстрованої у базі даних заяв.

Пунктом 18 Порядку №1127 визначено, що за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що 12.04.2016 року ОСОБА_4 звернувся до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою №16478410 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю офісного центру (а.с. 222-223). Разом із поданою заявою заявником були подані також паспорт, докази сплати мита, рішення Київського районного суду №1512/2-1074-11, лист ДП «Національні інформаційні системи» №1359/01-09 та №1335/01-14/16 (а.с. 220-241).

За результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 12.04.2016 року, державним реєстратором Оперчук І.М., відповідно до приписів ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV, 6, 10, 18 Порядку №1127, керуючись нормами Порядку ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно, прийнято рішення №29228077 від 13.04.2016 року, яким внесено запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 (а.с. 71, 241).

За вказаних підстав, враховуючи скасування в судовому порядку, як і рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю - офісного центру, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, так і документу, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 в 2005 році, а саме: договору дарування р. 404 від 28.01.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що доводи позивача, викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі, не відповідають дійсним обставинам справи та є необґрунтованими.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону №1952-IV в якості підстав для внесення запису про скасування державної реєстрації прав законом визначено скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, так і скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта щодо наявності описки в рішення суду в частині визначення площі об'єкту майна, оскільки ця обставина жодним чином не спростовує факту скасування в судовому порядку документу, на підставі якого право власності було зареєстровано за позивачем в 2005 році, а саме: судовим рішенням визнано недійсним договір дарування, укладений 28.01.2005 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1, згідно якого ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар нежитлову будівлю офісного центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6

Крім того судом першої інстанції вірно зазначено про помилковість посилань позивача на порушення державним реєстратором Оперчук І.М. під час прийняття оскаржуваного рішення п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 23.10.2011 року.

Так, пунктом 41 вказаного порядку, в редакції, чинній на момент прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення та внесення запису, було передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Проте, надалі в абз. 2 п. 41 порядку зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 01 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 р., за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав, державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах та вносить запис про скасування державної реєстрації прав.

Як правильно враховано судом першої інстанції, державна реєстрація права приватної власності позивача на об'єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю офісний центр, розташований за адресою: АДРЕСА_1, відбулась до 01 січня 2013 року, у зв'язку з чим посилання позивача/апелянта лише на частину першу п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є помилковим.

Вирішуючи питання обґрунтованості посилань позивача на наявність в Єдиному реєстру досудових розслідувань відомостей про злочин, передбачений ст. 375 Кримінального кодексу України щодо постановлення суддею Куриленко О.М. завідомо неправосудного рішення в цивільній справі №1512/2-1074/11, то суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмету доказування. Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що лише вирок у кримінальному провадженні, який набрав законної сили, за відповідних обставин може бути прийнятий судом у якості доказу. Сам факт порушення кримінального провадження, й тим більше ухвала слідчого судді щодо зобов'язання внести відповідні відомості до ЄРДР, не є належним доказом, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування за вказаним адміністративним позовом.

Також слід враховувати й практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

У зв'язку з викладеним колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дії та рішення державного реєстратора щодо скасування реєстрації права власності позивача є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з урахуванням усіх фактичних обставин.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, та треті особи свою позицію довели та обґрунтували.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1.

Колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції правильним і таким, що відповідає вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність рішення суду не спростовують.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали апеляційного суду в повному обсязі.

Головуючий В.О.Скрипченко

Суддя О.С.Золотніков

Суддя Ю.В.Осіпов