Справа № 826/15029/16
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ в Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 29 червня 2016 року № 67/Р-13.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що правила визначення об'єкта оподаткування транспортним податком, встановлені з 01 січня 2016 року, застосовуються з наступного бюджетного року.

Під час судового засідання представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь представника відповідача в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд встановив, що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель G 63 АМG, з об'ємом двигуна 5461 куб. см., 2013 року випуску, дата реєстрації транспортного засобу - 05 грудня 2013 року.

ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла податкове повідомлення-рішення від 29 червня 2016 року № 67/Р-13, яким нарахувала позивачу податкові зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік у розмірі 25000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням податкового органу, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про його скасування.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що вона є власником автомобіля, який є об'єктом оподаткування транспортним податком.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положеннями пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України у редакції, що діяла з 01 січня 2015 року, було передбачено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України у редакції, що діяла у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, об'єктом оподаткування були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

У відповідності до ст. 10 ПК України транспортний податок належить до місцевих податків.

Положеннями пп. 12.3.2, пп. 12.3.4. п. 12.3 ст. 12 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Зміни до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, які діяли у період з 01 січня по 31 грудня 2016 року, були внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Відповідно до п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Місцеві податки і збори у м. Києві встановлені рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629.

З метою приведення вказаного рішення у відповідність із вимогами пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України Київська міська рада прийняла рішення від 11 лютого 2016 року № 103/103, яким внесла зміни у тому числі до п. 2 Положення про транспортний податок, яким визнаний об'єкт оподаткування транспортним податком.

Відповідно до п. 2 Положення про транспортний податок, затвердженого рішенням Київської міської ради від 23 червня 2011 року № 242/5629 у редакції, що діє з 19 лютого 2016 року, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Таким чином, на час прийняття ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 06 червня 2016 року № 012-1305 транспортний податок у м. Києві був установлений у порядку, визначеному Податковим кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Перевіряючи обґрунтованість доводів ОСОБА_2 про те, що положення пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України у редакції, що набула чинності з 01 січня 2016 року, підлягають застосуванню з наступного бюджетного періоду, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Обґрунтовуючи такий висновок позивач посилається на те, що відповідно до пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на принципі стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Таким чином, положеннями пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України встановлена вимога до закону, що приймається компетентним органом, визначеним п. 4.4 ст. 4 ПК України, та яким визначаються елементи податків та зборів.

Основні засади податкового законодавства України визначені у ст. 4 Податкового кодексу України.

Визначені у вказаній нормі засади податкового законодавства слід враховувати у сукупності. Застосування одного з принципів застосування податкового законодавства без урахування інших засад, визначених у ст. 4 ПК України є необґрунтованим.

Згідно з п. 4.5 ст. 4 ПК України при встановленні або розширенні існуючих податкових пільг такі пільги застосовуються з наступного бюджетного року.

Таким чином, положення пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України встановлюють обмеження щодо строків зміни податків та зборів, їх ставок та податкових пільг. Разом з тим, правові наслідки недотримання таких обмежень у вигляді застосування відповідних змін з наступного бюджетного року, п. 4.5 ст. 4 ПК України передбачає виключно щодо встановлення або розширення існуючих податкових пільг.

Визначивши загальне правило щодо неможливості зміни будь-яких елементів податків та зборів пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, Податковий кодекс України встановив заборону на застосування закону, прийнятого без дотримання такого строку лише для одного із елементів податків та зборів - податкових пільг.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вирішуючи за таких обставин питання щодо можливості нарахування ОСОБА_2 транспортного податку за 2016 рік відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України у редакції, що діяла з 01 січня 2016 року, колегія суддів перевіряє дотримання принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Щокін проти України» (рішення від 14 жовтня 2010 року) зазначив, що ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відсилає до якості закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

Також Європейський Суд з прав людини у вказаному рішенні прийшов до висновку про те, що порушення вимоги «якості закону», передбаченої Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, має місце тоді, коли в національному законодавстві відсутня необхідна чіткість та точність, є можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання та не забезпечується адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Під час розгляду та вирішення даної справи колегія суддів враховує, що у даному випадку не встановлювався новий податок та не змінювалася його ставка, а лише змінювалися вимоги до об'єкта оподаткування таким податком.

ОСОБА_2 з 05 грудня 2013 року є власником автомобіля, що належав до об'єктів оподаткування як у 2015 році, так і залишився об'єктом оподаткування після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році».

Таким чином, для позивача обов'язок щодо сплати транспортного податку був встановлений з 01 січня 2015 року, тобто раніше, ніж як за шість місяців до нарахування вказаного податкового зобов'язання за 2016 рік оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що нарахування ОСОБА_2 транспортного податку за 2016 рік не суперечить вимогам ст. 4 ПК України та не призводить до порушення принципу верховенства права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові від 21 лютого 2017 року, та не можуть бути підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 21 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Ухвала складена у повному обсязі 22 травня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Файдюк В.В.