Справа № 821/413/17
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 р.м. ХерсонСправа № 821/413/17
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Херсонської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Апеляційного суду Херсонської області (далі - відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі - відповідач-2, ДСА України) про визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо не нарахування та невиплати при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та зобов'язати нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Позов обґрунтований тим, що позивач з 01.11.1993 року працювала суддею Горностаївського районного суду Херсонської області, а з 01.08.2001 року - суддею Апеляційного суду Херсонської області. Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VІІІ ОСОБА_2 звільнено з посади у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, а наказом від 15.09.2016 року № 95-ос виключено зі складу суддів Апеляційного суду Херсонської області у зв'язку з відставкою. У порушення вимог закону на день звільнення позивачу не виплачена вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат. Вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати щомісячної грошової допомоги протиправною та такою, що порушує її конституційні права, з огляду на наступне. Законом України "Про статус суддів" від 15.12.1992 року законодавчо закріплена гарантія на достатній рівень соціального забезпечення суддів та право судді на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою. Відповідно до вимог статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ судді, який вийшов у відставку, виплачувалася вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Станом на листопад 2013 року стаж на посаді судді Капітан І.А. склав 20 років з цього часу вона набула право на отримання вихідної допомоги при виході у відставку. У зв'язку з тим, що позивач мала законні очікування отримати задекларовану державою вихідну допомогу при виході у відставку, яка закріплена ст. 136 Закону 2453-VІ, продовжувала працювати на посаді судді. Законом України від 27.03.2014 року № 1166-VІІ "Про запобігання фінансово катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виключена, що є незаконним, несправедливим та суперечить визначеному на законодавчому рівні правовому статусу судді, зокрема його відставки, чим позбавлено позивача раніше задекларованої державою гарантії на отримання вихідної допомоги. ОСОБА_1, стверджує, що у зв'язку з тим, що гарантію незалежності судді - право на вихід у відставку, вона набула під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ, а час реалізації цього права у 2016 році не може впливати на його існування, тому вважає, що має право на нарахування 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Просить адміністративний позов задовольнити та розглянути справу без її участі.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач-1 не забезпечив явку свого представника у судове засідання, надіславши клопотання про розгляд справи без його участі та письмові заперечення на адміністративний позов. Зі змісту заперечення слідує, що видатки на утримання судів у Державному бюджеті України визначаються окремим рядком щодо Контситуційного суду України, Верховного Суду України, а також за кожним видом та спеціалізацією щодо місцевих та апеляційних судів. Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку. Питання щодо звільнення позивача у відставку розглянуто Верховною Радою України 08.09.2016 року, тобто у час, коли стаття 136 Закону № 2453-VІ, втратила чинність згідно з Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 № 1166-VII. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року № 1- рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, згідно з діючим на момент звільнення законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги за Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-УІ, відсутні. Також відповідач зазначає, що Конституційний Суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судці, а її невиплату до звуження конституційних прав судді. Так, за пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України №10- рп/2013 від 19.11.2013 року вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення судців, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідач-2 не забезпечив явку свого представника у судове засідання, надіслав письмові заперечення на адміністративний позов, які є аналогічними запереченням, надісланим відповідачем-1. Окремо зазначив, що ДСА України здійснює організаційне забезпечення та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом, а також виконує функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, проте ДСА України не наділена повноваженнями видавати накази щодо суддів та здійснювати нарахування та виплату їм будь-яких виплат. Просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ч. 4 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 01.11.1993 року по 14.08.2001 року працювала суддею Горностаївського районного суду Херсонської області. З 15.08.2001 року по 15.09.2016 року - суддею апеляційного суду Херсонської області.

Постановою Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 року №1515-VIII, відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнено з посади суддю апеляційного суду Херсонської області Капітан Ірину Анатоліївну.

Наказом Апеляційного суду Херсонської області від 15.09.2016 року № 95-ос ОСОБА_1 звільнена з займаної посаду у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідно до Постанови Верховної Рпди України від 08.09.2016 року № 1515-VIII.

01.04.2014 року набрав законної сили Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VIІ (далі - Закон № 1166-VIІ), яким виключено із Закону України "Про судоустрій та статус суддів" статтю 136.

Надаючи оцінку обгрунтованості доводів позивача про протиправну бездіяльність відповідача-1, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

За змістом статті 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ (далі-Закон № 2453-VІ) суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно зі статтею 120 Закону № 2453-VI (у редакції, що діяла станом на час подання позивачем заяви про відставку) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Водночас, за правилами частин 2, 3 статті 122 Закону № 2453-VI питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України" від 27.03.2014 року №1166-VII, який набрав чинності 01.04.2014 року, внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VІ, зокрема, виключено статтю 136 даного Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді.

Суд встановив, що ОСОБА_1 звільнена у відставку на підставі постанови від Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII, тобто у той період, коли законодавець позбавив суддів права на вихідну допомогу, передбачену статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" шляхом виключення із вказаного Закону норми, що її гарантувала.

Разом з цим, жодним іншим нормативно-правовим актом, у тому числі Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", від 12.02.2015 року № 192-VIII, який набрав чинності 28.03.2015 року не передбачено виплату вихідної допомоги судді у зв'язку з виходом у відставку.

Серед критеріїв, принципів, які повинні застосовуватись суб'єктом владних повноважень при прийнятті ними рішень, вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій (ст. 2 КАС України) є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. Зазначена норма кореспондується з частиною 2 статті 19 Конституції України.

Вирішуючи даний спір, суд зауважує, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19.11.2013 року у справі № 1-1/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Беручи до уваги ті обставини, що на момент звільнення позивача із посади судді в зв'язку із виходом у відставку стаття 136 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" виключена, тобто законодавчих підстав для виплати вихідної допомоги судді не існувало, а невиплата позивачу вихідної допомоги не звужує конституційних прав судді, оскільки вказана допомога не відноситься до конституційних гарантій незалежності суддів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

За правилами статті 94 КАС України у разі відмови позивачу у задоволенні позову судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69-72, 94, 158, 161-163,167 КАС України, суд, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Апеляційного суду Херсонської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 11.1