Справа № 242/548/17
Суддя: Пирогова Л. В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 242/548/17
Провадження № 2а/242/64/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Пирогової Л. В., при секретарі Клименко А.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Козлової О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії, зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.02.2017 р. звернувся до суду з адміністративним позовом до Селидовського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, який є правонаступником Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області, про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії, зобов'язання призначити пенсію. В обґрунтування позовних ОСОБА_3. зазначила, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області та отримує пенсію по інвалідності третьої групи внаслідок загального захворювання, призначення якої здійснено відповідачем на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 20.04.2011 року. На час призначення пенсії позивач проходила публічну службу в Управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради на посаді головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгової категорії населення. Під час перебування на публічній службі за висновком МСЕК було змінено групу інвалідності, та з 06.05.2014 року встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням. 27.05.2016 року службу в органах місцевого самоврядування було припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. 08.08.2016 року позивач звернулась до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу». Рішенням Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області №1728 від 16.08.2016 року їй відмовлено в перерахунку пенсії за вказаною нормою, посилаючись на набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ і скасування ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723. Вважає дії відповідача неправомірними Просив суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії, скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області №1728 від 16.08.2016 про відмову в перерахунку пенсії; зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з 08 серпня 2016 року; зобов'язати відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву, про розгляд справи без її участі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Козлова О.Л., яка діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вважає, що Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області діяло в межах наданих йому законами та нормативно-правовими актами повноважень. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_3.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи позову та заперечень проти нього, встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку у відповідача, з 20.04.2011 року отримує пенсію за по інвалідності третьої групи внаслідок загального захворювання, призначення якої здійснено відповідачем на підставі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Як вбачається із копії трудової книжки НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_3, на час призначення пенсії позивач проходила публічну службу в Управлінні соціального захисту населення Селидівської міської ради на посаді головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгової категорії населення.

Під час перебування на публічній службі за висновком МСЕК було змінено групу інвалідності, та з 06.05.2014 року встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ 482866.

27.05.2016 року службу в органах місцевого самоврядування було припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін, про що свідчить запис №23 копії трудової книжки НОМЕР_1.

08.08.2016 року ОСОБА_3 звернулась до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про державну службу», тобто переведення з одного виду пенсії (пенсії по інвалідності згідно Закону України ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування») на інший вид пенсії (ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723),що вбачається із копії встановленого Пенсійним фондом України бланку заяви про перерахунок пенсії.

Рішенням Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області №1728 від 16.08.2016 року їй відмовлено в перерахунку пенсії за вказаною нормою, посилаючись на набрання чинності Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ і скасування ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723.

Перевіривши доводи позову та заперечень проти нього, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази з позиції відповідності їх вимогам щодо належності та допустимості, з'ясувавши всі обставини у справі, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов необхідно задовольнити.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» 07.06.2001 N 2493-III визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 має стаж служби в органах місцевого самоврядування понад 10 років, є інвалідом ІІ групи, а тому суд дійшов висновку, що позивач має право на соціальне забезпечення за вказаною нормою.

З 01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIIІ (далі - Закон № 889), яким передбачено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889 передбачено право державних службовців за певних умов на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723. Зокрема, пунктом 10 вказаної норми визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723), що регулює питання пенсійного забезпечення державних службовців, і до якого для вирішення правовідносин з приводу пенсійного забезпечення посадових осіб органів місцевого самоврядування відсилає Закон N 2493-III, визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283, який був чинним на час проходження позивачем служби в органах місцевого самоврядування (втратив чинність згідно з постановою КМУ від 25.03.2016 № 229), визначались посади і органи, час роботи в яких зараховується до державної служби. Згідно з частиною 2 цього Порядку до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, відповідно до зазначеного акту КМУ, час роботи позивача ОСОБА_3 в органах місцевого самоврядування зараховується до державної служби.

Оскільки, на день набрання чинності Законом № 889 (01 травня 2016 року) сукупності таких юридичних фактів як зайняття позивачем посади, робота на якій зараховується до державної служби та наявність більше 10 років стажу роботи в органах місцевого самоврядування, що у відповідності до постанови КМУ № 283, визнається державною службою, суд дійшов висновку, що позивач має право на пенсійне забезпечення за статтею 37 Закону України «Про державну службу» № 3723, на підтвердження чого свідчать вимоги пунктів 2, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889.

Стаття 37 Закону про державну службу № 3723 в імперативній формі визначає право на пенсію по інвалідності відповідно до цього закону незалежно від причин інвалідності за умови припинення державної служби.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача з приводу того, що ОСОБА_3 не має права на перерахунок пенсії згідно Закону України «Про державну службу», оскільки в даному випадку позивач отримувала пенсію по інвалідності на загальних підставах, а не відповідно до Закону України «Про державну службу», та має на меті перейти на інший вид пенсії, який визначено ст.. 37 «Про державну службу» № 3723 та пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889.

З урахуванням вимог законодавства України про пенсійне забезпечення, а також встановлених обставин, суд прийшов до переконання, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_3 у переході на інший вид пенсії, діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення, вийшов за межі своїх повноважень. А отже оскаржене рішення є незаконним, таким, що порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд виходячи за межі позовних вимог, дійшов висновку про необхідність зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 08.08.2016 року, оскільки не вірне застосування норм пенсійного забезпечення під час розгляду заяви позивача посприяло прийняттю рішення №1728 від 16.08.2016 та зверненню з відповідним адміністративним позовом до суду за захистом порушеного права.

Враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога стосовно здійснення призначення пенсії з 08.08.2016 року підлягає задоволенню, оскільки саме 08.08.2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою №1728.

У відповідності до статті 267 КАС України суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Пленум Вищого адміністративного суду України постановою від 20.05.2013року № 7 «Про судове рішення у цивільній справі» також роз'яснив, що з метою забезпечення судового контролю за своєчасним і належним виконанням судового рішення суд у резолютивній частині рішення повинен повніше використовувати право покладати обов'язок на суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у визначений строк звіт про виконання судового рішення у відповідності до частини першої статті 267 КАС України (пункт 10.12. Постанови), тому суд вважає, що вимога про надання звіту підлягає задоволенню.

З огляду на вищезазначене, суд приходить висновку про обґрунтованість позову і його задоволення в повному обсязі.

Керуючись статтями 1, 3, 6, 8, 19, 22-24,55,124 Конституції України, статтями 4, 24, 26, 45, п. 2 р. XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», статтями 13, 56, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», статтями 2-15, 158-163, 186, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Селидівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в перерахунку пенсії, зобов'язання призначити пенсію - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_3 та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Селидове Донецької області №1728 від 16.08.2016 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 08 серпня 2016 року та призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ з 08 серпня 2016 року.

Зобов'язати Селидівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області подати суду звіт про виконання судового рішення у строк два місяця з моменту набрання постановою законної сили.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 25.05.2017 року.

Суддя Л. В. Пирогова