Справа № 813/6410/15
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2017 р. м. Київ К/800/15922/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Калашнікової О.В., Кравцова О.В.,

секретар судового засідання Вишняк О. М.

за участю:

представника позивача Супрун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної екологічної інспекції у Львівській області до Львівського комунального підприємства «Збиранка» про зобов'язання вчинити певні дії, що переглядається за касаційною скаргою Львівського комунального підприємства «Збиранка» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Державна екологічна інспекція у Львівській області (далі - позивач, Держекоінспекція) звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівського комунального підприємства «Збиранка» (далі - відповідач, ЛКП «Збиранка»), в якому просила суд зобов'язати допустити працівників Держекоінспекції до проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства та надати необхідні документи у відповідності до статті 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2016 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року та прийнято нову, якою адміністративний позов задоволено.

У касаційній скарзі, ЛКП «Збиранка», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального та матеріального права, просить оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі судове рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та матеріали справи в межах доводів касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на виконання плану заходів державного нагляду (контролю) за додержанням вимог природоохоронного законодавства суб'єктами господарювання у IV кварталі 2015 року та на підставі п. 7 наказу «Про проведення планових перевірок» № 259-і/п від 12 жовтня 2015 року Державною екологічною інспекцією у Львівській області вирішено провести планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ЛКП «Збиранка» у період з 13 жовтня 2015 року по 3 листопада 2015 року.

На підставі вказаного наказу 01 жовтня 2015 року позивачем поштою скеровано на адресу: м.Львів, вул. Жовківська, 18 повідомлення про проведення планової перевірки ЛКП «Збиранка», після чого оформлено направлення № 327 (без дати) на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ЛКП «Збиранка».

13 жовтня 2015 року позивачем складено Акт № 89.1.3. про недопущення на об'єкт для проведення перевірки ЛКП «Збиранка» державного інспектора з ОНПС Львівської області Ярошика В.Л., державного інспектора з ОНП Львівської області Ярему І.Б.

У зв'язку з недопуском до проведення перевірки позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Держекоінспекція не наділена повноваженнями звертатися до суду з даним позовом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції зазначив, що дії ЛКП «Збиранка» щодо недопущення посадових осіб Держекоінспекції для проведення перевірки і перешкоджання у здійсненні інспекцією покладених на неї повноважень є протиправними, а відтак судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає такий висновок суду апеляційної інстанції необґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами пункту 5 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках встановлених Конституцією та законами України.

Згідно з частиною третьою статті 6 КАС України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 3 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011 (далі - Положення), основним завданням Державної екологічної інспекції України (Держекоінспекції України) є реалізація державної політики зі здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів; додержанням режиму територій та об'єктів природно-заповідного фонду; за екологічною та радіаційною безпекою (у тому числі у пунктах пропуску через державний кордон і в зоні діяльності митниць призначення та відправлення) під час імпорту, експорту та транзиту вантажів і транспортних засобів; біологічною і генетичною безпекою щодо біологічних об'єктів природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів (ГМО) у відкритій системі; поводженням з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами) і небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами. Відповідно до пункту 6 цього Положення Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження; вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Так, право органу держаної екологічної інспекції звертатись до суду з позовом про зобов'язання підконтрольного суб'єкта господарювання допустити його посадових осіб до проведення перевірки не передбачено жодним нормативно-правовим актом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб визначені Законом України від 5 квітня 2007 року № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V), який, зокрема, встановлює порядок, умови та вимоги до проведення державного нагляду (контролю) у вигляді планових та позапланових заходів. При цьому, обов'язок допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю) встановлений у статті 11 цього Закону, який поширює свою дію на спірні відносини, та не потребує додатково ухвалення судом рішення про це.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що частиною четвертою статті 50 КАС України встановлено перелік, коли юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, а Інспекція, відповідно до Положення та Закону № 877-V, не наділена повноваження щодо звернення до суду у випадку не допуску для проведення перевірки, а відтак колегія суддів вважає даний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Зважаючи на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а помилково скасована постанова суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Львівського комунального підприємства «Збиранка» задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2016 року скасувати.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: