Справа № 804/8333/16
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2017-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 р. Справа № 804/8333/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 30.05.2015 № 218 о/с ОСОБА_2, як випускник Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, був призначений на посаду дільничним інспектором міліції сектора дільничих інспекторів міліції Інгулецького районного відділу Криворізького міського управління ГУ МВС в Дніпропетровській області. Проте, на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області від 15.08.2016 № 224 о/с відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». В порушення вимог ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року N 565-XII (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), ОСОБА_2 не відшкодував витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що відповідач добровільно не відшкодовує означені витрати, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 року відкрито провадження у цій справі та призначено її до розгляду на 21 грудня 2016 року. Останнє судове засідання відбулось 25 січня 2017 року.
У судове засідання 25.01.2017 позивач не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Позивач надав суду клопотання від 25.01.2017, в якому позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд розглядати справу за його відсутності.
Відповідач у судове засідання 25.01.2017 не з'явився, заперечень на позов не надіслав. Кореспонденція суду повернулася з адреси відповідача, вказаної в адміністративному позові та відомостях адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, у зв'язку із закінченням терміну зберігання.
Відповідно до п. 11 ст. 35 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України), у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Відповідно до частини 4 статті 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Згідно ч. 6 статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у порядку письмового провадження.
Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, на підставі наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 01.08.2012 № 98ос, ОСОБА_2 був прийнятий на службу до органів внутрішніх справ України, зарахований курсантом першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та йому було присвоєно перше спеціальне звання «рядовий міліції».
Разом з тим, між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в Дніпропетровській області та рядовим міліції ОСОБА_2 було укладено договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ від 01.08.2012.
Згідно наказу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ від 29.05.2015 № 235, відповідач закінчив цей вищий навчальний заклад (факультет з підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки), отримав освітньо-кваліфікаційний рівень «бакалавр», кваліфікацію - бакалавр з права та диплом.
30.05.2015 на підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області № 218 о/с, з 30.05.2015 лейтенант міліції ОСОБА_2 був призначений дільничним інспектором міліції сектора дільничних інспекторів міліції Інгулецького районного відділу Криворізького міського управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області.
Однак, на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 15.08.2016 № 224 о/с, відповідач був звільнений зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію» в запас Збройних Сил України згідно п. 64 «ж» Положення за власним бажанням з 16 серпня 2016 року.
Згідно із ч. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію», який був чинний на час вступу та закінчення відповідачем навчального закладу, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідно до ч.2-4 ст.74 Закону України «Про національну поліцію» підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Розподіл випускників вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, які навчаються на денній формі навчання за державним замовленням, здійснюється комісіями з персонального розподілу з урахуванням інтересів служби відповідно до набутої випускником кваліфікації, спеціальності та спеціалізації.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року №383/2011 визначено, що Міністерство внутрішніх справ України (МВС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
МВС України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики у сфері захисту прав і свобод людини та громадянина, власності, інтересів суспільства і держави від злочинних посягань, боротьби зі злочинністю, розкриття та розслідування злочинів, охорони громадського порядку, забезпечення громадської безпеки, безпеки дорожнього руху, а також з питань формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Судом встановлено, що згідно з п. 1.3 Статуту Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ - позивач є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації, підпорядкованим Міністерству внутрішніх справ України.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 10.01.2002 № 2925 «Про загальну структуру і чисельність Міністерства внутрішніх справ України» навчальні заклади, науково - дослідні установи, підприємства та установи забезпечення включенні до загальної структури МВС України.
01.08.2012 між ОСОБА_2, ДДУВС (виконавець) та ГУМВС України в Дніпропетровській області (замовник) був укладений адміністративний договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня за напрямом (спеціальністю) «бакалавр» правоохоронна діяльність. Так, розділом 3 укладеного договору визначено підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, зокрема: відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Згідно із ст. 9 Закону України «Про міліцію» на курсантів, слухачів, ад'юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов'язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.
Судом встановлено, що наказом ДДУВС від 01.08.2012 року № 98 ос з 01.08.2012 року відповідач був зарахований курсантом першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ на факультет підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки.
На підставі наказу Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 30.05.2015р. №218 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_2 призначено дільничним інспектором міліції сектора дільничних інспекторів міліції Інгулецького районного відділу Криворізького міського управління.
Наказом № 224 о/с від 15.08.2016 згідно до Закону України «Про національну поліцію» відповідач був звільнений за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням).
Згідно з п. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, згідно з п. 2.3.6 укладеного Договору особа, в даному випадку - ОСОБА_2, зобов'язується в разі відрахування із навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року №313 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - Порядок №313), який визначає механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС прирівнюється до проходження військової служби (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі:
- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;
- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.
Відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном.
Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладу, головним управлінням або управлінням МВС та особою.
Наказом Міністерства внутрішніх справ N150 від 14.05.2007 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року N 313 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ» та відповідно до вимог Законів України «Про вищу освіту»; «Про міліцію», з метою вдосконалення порядку підготовки фахівців у вищих навчальних закладах МВС України за державним замовленням, затверджено Типовий договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, згідно якого передбачено відшкодування вказаних витрат.
Спільним Наказом МО України, МФ України, МВС України, МТЗ України, АДПС України, УДО України, СБ України №419/831/240/605/537/219/534 від 16 липня 2007 року затверджено Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі Порядок № 419).
Відповідно до п. 2.1 Порядку № 419 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення, продовольче забезпечення, речове забезпечення, медичне забезпечення, перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад, оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.
Так, курсанти, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби (понад 12 місяців) відшкодовують витрати за перші 12 місяців навчання:
- грошове забезпечення, продовольче забезпечення у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-облікової спеціальністю (п. 2.1.1.2, п. 2.1.2.2 Порядку розрахунку витрат);
- вартість отриманого речового забезпечення у повному обсязі (п. 2.1.3.2 Порядку розрахунку витрат);
- витрати на медичне забезпечення та витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв взагалі не відшкодовуються (п. 2.1.4.2, п. 2.1.6.2 Порядку розрахунку витрат).
За період навчання, що перевищує 12 місяців, указана категорія курсантів відшкодовує витрати на грошове забезпечення (п. 2.1.1.1 Порядку розрахунку витрат), продовольче забезпечення (п. 2.1.2.1 Порядку розрахунку витрат), речове забезпечення (п.2.1.3.1 Порядку розрахунку витрат), оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв у повному обсязі (п. 2.1.6.1 Порядку розрахунку витрат).
Оскільки відповідача звільнено за пунктом 7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), що підпадає під п.п. 3.3 п.3 Договору, виходячи з формулювання причин звільнення, він повинен відшкодувати витрати на його утримання за період навчання у позивача.
Проте зазначені витрати на час розгляду справи відповідачем не відшкодовано добровільно.
Відповідно до п. 6 Порядку № 313 у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач - ОСОБА_2, якого звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ.
Зазначені суми також підтверджено відповідними довідками, долученими до матеріалів справи.
Станом на час розгляду справи судом, відповідач не надав доказів про відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем - суб'єктом владних повноважень була доведена правомірність та обґрунтованість підстав стягнення з відповідача суми витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ, натомість відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо спростування позиції позивача, викладеної в заявленому адміністративному позові, та доказів добровільної сплати означеної суми боргу на момент розгляду справи.
Також суд зазначає, що постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. визначено, що спори з приводу стягнення витрат, пов'язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства (пункт 21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про окремі питання юрисдикцію адміністративних судів» від 20.05.2013р.).
Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у справі з відповідача не стягуються.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 11 70-71, 86, 94, 122, 128, 160-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Царікова