Справа № 226/172/17
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 травня 2017 року м. Київ К/800/16904/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради

на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року

у справі № 226/172/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради, в якому просив визнати дії відповідача неправомірні та зобов'язати вчинити певні дії.

Постановою Димитровського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, позов задоволено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга відповідача, в якій він, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що у відповідача відсутні правові підстави для призначення і виплати позивачу державної допомоги при народженні дитини, у зв'язку з пропуском строку звернення за призначенням цієї допомоги.

Як вбачається з доданих до касаційної скарги судових рішень, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився у місті Донецьку.

Згідно з довідкою № від 23 травня 2016 року ОСОБА_1 та її дітей, зокрема, ОСОБА_2, структурним підрозділом з питань соціального захисту населення у м. Мирнограді Донецької області взято на облік як осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

За відомостями зазначеної довідки зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, фактичне місце проживання - АДРЕСА_2.

23 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про призначення їй допомоги при народженні дитини.

Відповідачем 17 червня 2016 року прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у призначенні допомоги при народженні дитини відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751) у зв'язку з тим, що звернення за поновленням допомоги надійшло пізніше, ніж через дванадцять календарних місяців після припинення виплати допомоги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Ст. 10 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" встановлено, що допомога при народженні дитини надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ч.ч. 7, 9 ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми", допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

П. 13 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (далі - Порядок № 1751), виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Тобто, вказаною нормою передбачені певні обмеження, які стосуються строку подання заяви про поновлення виплати допомоги.

Разом з цим, вказані обмеження стосуються вичерпних підстав, з яких відбулось припинення виплати, про що вірно вказано судами

Крім того, п. 13 Порядку № 1751 передбачено, що виплата допомоги припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відмови отримувача допомоги від виховання дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду; усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування; смерті дитини; смерті отримувача допомоги; виникнення інших обставин.

Отже, зазначеними нормами визначено вичерпний перелік обставин припинення виплати допомоги.

Вирішуючи справу, суди взяли до уваги, що рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 3-рп/2016 визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) абз. 7 ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII з наступними змінами, згідно з яким виплата допомоги при народженні дитини припиняється «у разі виникнення інших обставин».

Конституційний суд України зазначив, що дискреційні повноваження органу державної влади щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини мають бути однозначно визначені у Законі. Натомість існування в ньому нечітко визначеного переліку підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини і наявність у органів соціального захисту населення таких дискреційних повноважень без визначення їх меж у Законі може призвести до порушення права особи на отримання допомоги при народженні дитини. Законодавче врегулювання підстав для припинення виплати допомоги при народженні дитини, передбачене в абз. 7 ч. 9 ст. 11 Закону, свідчить про недотримання принципу правової визначеності як елемента принципу верховенства права, гарантованого ч. 1 ст. 8 Основного Закону України.

Отже, припинення виплати допомоги позивачу відбулось не з підстав, передбачених цими нормами. Підставою для припинення виплати фактично стало те, що орган, де позивач отримувала допомогу, розташований у м. Донецьку. Тому, на позивача не розповсюджується строк подання заяви про поновлення виплати допомоги, передбачений п. 13 Порядку № 1751, про що правильно вказано судами.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного та обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач, відмовляючи позивачу у поновлені виплаті допомоги при народжені дитини, діяв не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку з ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління соціального захисту населення Мирноградської міської ради на постанову Димитровського міського суду Донецької області від 13 березня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі № 226/172/17 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед