Справа № 348/2014/14-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2017 р. м. Київ К/800/22236/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглядаючи в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області про визнання дій щодо відмови виключення 49 місяців підряд з розрахунку його заробітної плати, яку він отримував в період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р., протиправними; зобов'язання провести перерахунок та виплату йому пенсії за Списком №2 з 05.06.2006р. згідно вимог ч.1 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виключивши 50 місяців підряд з розрахунку заробітної плати, яку він отримував в період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р.; визнання неправомірними дій щодо нарахування пенсії із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6 та зобов'язання провести перерахунок пенсії з 05.06.2006р. з врахуванням повного заробітку, з якого сплачувались внески до Пенсійного фонду; зобов'язання зняти обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.07.1991р. по 30.06.1997р. та за період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р. при обчисленні його пенсії та здійснити перерахунок останньої, починаючи з 05.06.2006р. з врахуванням повного заробітку, а також виплатити недоплачені суми пенсії.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.11.2014р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.04.2015р., позов задоволено частково: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо відмови у виключенні 50 місяців підряд з розрахунку заробітної плати, яку ОСОБА_4 отримував в період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р.; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_4 пенсії за Списком 2 з 05.06.2006р. згідно вимог ч.1 ст.40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виключивши 50 місяців підряд з розрахунку його заробітної плати, яку він отримував в період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р.; визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо нарахування пенсії ОСОБА_4 із обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області зняти ОСОБА_4 обмеження коефіцієнтів 5,6 заробітної плати за період з 01.07.1991р. по 30.06.1997р. при обчисленні пенсії та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4, починаючи з 05.06.2006р. з врахуванням повного заробітку, а також виплатити недоплачені йому суми; в решті вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив судові рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.40 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000р., незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу починаючи з 01.07.2000р.

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за пенсією, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу.

За змістом ст.41 Закону №1058 до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: - суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно із цим Законом були фактично обчислені та сплачені страхові внески до Пенсійного фонду в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески; - суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Судами встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., є пенсіонером та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області з 05.06.2006р.; загальний трудовий стаж ОСОБА_4 становить 44р. 7м. 14дн.

19.06.2014р. ОСОБА_4 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області із заявою про включення в оптимізацію заробітної плати, яку він отримував в період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р., в тому числі і заробітної плати, яку він отримував в ВАТ "Вар'єганнафта" в липні-жовтні 2000р. (4 місяці) та заробітної плати, яку він отримував у ВАТ "Білоруське управління по підвищенню нафтовіддачі пластів капітального ремонту свердловин" у вересні 2001р. (1 місяць).

Листом від 01.07.2014р. №4111/03 орган Пенсійного фонду України відмовив позивачу у задоволенні його заяви, з посиланням на те, що оптимізація відповідачем проведена в автоматизованому режимі та взята лише за період 01.10.2001р. по 31.01.2006р., тобто 44 місяці, а пенсія обчислена із заробітної плати за період 01.07.1991р. по 30.06.1997р. та з 01.07.2000р. по 31.01.2006р. (110 місяців).

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що статтею 40 Закону №1058 ОСОБА_4 надано право на власний вибір визначити період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10 відсотків тривалості страхового стажу, який буде виключено з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії; крім того, оскільки страхові внески сплачувались до Пенсійного фонду з всієї (повної) заробітної плати, яку позивач отримував у період його роботи у Долинському управлінні по підвищенню нафтовидачі пластів і капітального ремонту свердловин, ВАТ"Вар'єганнафта", ВАТ"Нижньовартовськнафтогаз", ВАТ "Білоруське УПНП КРС" й на час отримання позивачем заробітної плати в період з 01.07.1991р. по 30.06.1997р. обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, то дії відповідача щодо нарахування пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку, є неправомірними, за винятком періоду з 01.07.2000р. по 05.06.2006р, враховуючи, що постановою Кабінету Міністрів України №1064 від 13.07.1998р. було встановлено обмеження максимальної величини заробітної плати.

Колегія ж суддів Вищого адміністративного суду України вказує на таке.

Як передбачено ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п.3 ч.1 ст.163 КАС України у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.

В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення у справі.

Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права і у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права й обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на відповідні статті КАС України та інші норми процесуального права, керуючись якими суд встановив обставини справи, права й обов'язки сторін; в мотивувальній частині рішення можуть також використовуватися посилання на рішення Конституційного Суду України, відповідні рішення Верховного Суду України (стаття 244-2 КАС України), а також посилання на рішення Європейського суду з прав людини; проте саме лише посилання в мотивувальній частині на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог, не може вважатися належною юридичною кваліфікацією (п.9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013р. №7 "Про судове рішення в адміністративній справі").

Також в пункті 42 рішення "Бендерський проти України" від 15.11.2007р. Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. рішення "Руїз Торійа проти Іспанії" від 09.12.1994р.). Конвенція не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення "Артіко проти Італії" від 13.05.1980р.). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом (cf."Дюлоранс проти Франції", п.34553/97, п.33, від 21.03.2000р.; "Донадзе проти Грузії", n 74644/01, пп.32 et 35, від 07.03.2006р.).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.23 та п.25 Рішення "Проніна проти України" від 18.07.2006р. вказав, що суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень за аргументами, які сторона може представити в суд, та проаналізувати позов з точки зору цих аргументів.

Проте, визнаючи протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Надвірнянському районі Івано-Франківської області щодо відмови у виключенні 50 місяців підряд з розрахунку заробітної плати, яку ОСОБА_4 отримував в період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р., та зобов'язуючи пенсійний орган провести позивачеві відповідний перерахунок та виплату пенсії, виключивши 50 місяців підряд з розрахунку його заробітної плати, яку він отримував в період з 01.07.2000р. по 31.01.2006р., суд першої інстанції не навів жодних обґрунтувань щодо того, які саме 50 місяців слід виключити із зазначеного періоду (що становить 67 календарних місяців), як і не перевірив, чи не зменшиться внаслідок такого виключення розмір пенсії позивача як такий. Зазначений недолік судом апеляційної інстанції також усунутий не був.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій не навели й будь-яких мотивів, за яких вони не взяли до уваги доводи відповідача щодо доцільності виключення із враховуваного при обчисленні пенсії трудового стажу позивача періоду тривалістю саме 44 місяці - з 01.10.2001р. по 31.01.2006р.

Крім того, зазначаючи, що на час отримання позивачем заробітної плати в період з 01.07.1991р. по 30.06.1997р. обмежень максимальної величини заробітної плати 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум не існувало, суди навели в рішеннях суперечливі висновки щодо того, що таке обмеження було встановлено лише 13.07.1998р. постановою КМУ №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб'єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів», а також про те, що обмеження 5,6 розміру середньої заробітної плати повинно застосовуватися до перерахунку за період, починаючи з 13.01.2005р. (оскільки пункт другий статті 41 Закону №1058 доповнено абзацом згідно із Законом України «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"» від 13.01.2005р. №2343-IV).

Водночас, при цьому, судами не взято до уваги, що до абз.1 п.2 ст.41 Закону №1058 (який передбачає врахування до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум) жодних змін та доповнень протягом дії Закону №1058 (що набрав чинності з 01.01.2004р.) не вносилось. Разом з тим, пенсію позивачеві призначено з 05.06.2006р.

Законом же України «Про внесення зміни до статті 41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"» від 13.01.2005р. №2343-IV пункт 2 статті 41 Закону №1058 лише було доповнено абзацом другим, яким передбачено врахування для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії сум виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити усі обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст.210,220,222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Надвірнянському районі Івано-Франківської області задовольнити частково.

Постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 листопада 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.