Справа № 523/14171/16-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/14171/16-а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Бабаков В.П.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та представника апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі на постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Одесі (далі УПФУ) та просив визнати неправомірною відмову УПФУ у переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років та скасувати рішення УПФУ від 30 серпня 2016 року №85; зобов'язати УПФУ перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, призначити, нарахувати та виплачувати йому пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII в редакції Закону № 2663-III від 12 липня 2001 року, починаючи з 25 серпня 2016 року, у розмірі 90% від його середнього заробітку, без обмеження граничного розміру, на підставі наданих документів та довідки прокуратури Одеської області №548 від 25 серпня 2016 року про розмір його місячного заробітку, який становить 11 218 грн. 86 коп.

Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2017 року позовні вимоги було задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, УПФУ подало апеляційну скаргу, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25 грудня 1990 року по 16 лютого 1995 року позивач працював та з 15 жовтня 2002 року по теперішній час працює в органах прокуратури Одеської області, що підтверджується трудовою книжкою та довідкою прокуратури Одеської області від 12 вересня 2016 року.

Також позивач має другу групу інвалідності загального захворювання, яка встановлена відповідно до довідки МСЕК від 23 травня 2016 року серія №10 ААВ №799015, та йому призначена пенсія по інвалідності другої групи.

25 серпня 2016 року позивач звернувся до УПФУ із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з призначенням та розрахунком йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ в редакції Закону № 2663-ІП від 12 липня 2001 року, в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки прокуратури Одеської області від 25 серпня 2016 року №548.

Рішенням УПФУ від 30 серпня 2016 року № 85 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви від 25 серпня 2016 року у переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем в повній мірі виконано спеціальні умови, передбачені для отримання пенсії згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-ІП від 12 липня 2001 року).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (що діяв станом, зокрема, на час роботи позивача в органах прокуратури) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

До 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Водночас, 15 липня 2015 набув чинності новий Закон України "Про прокуратуру", згідно Розділу ХІІ "Прикінцевих положень" якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення: Закону України "Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 року; із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року N 1642-VII), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51- 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача (25 серпня 2016 року) до відповідача із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років на підставі ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" частини вказаного Закону України "Про прокуратуру", на які посилався позивач, втратили чинність.

Крім того, відповідно до п.5 "Прикінцевих положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вищезгаданий закон України щодо призначення всіх пенсій на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнято не було, а тому норми щодо саме пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України "Про прокуратуру" з 01 червня 2015 року були скасовані, а пенсійне забезпечення позивача, який за статусом підпадає під дію Закону України "Про прокуратуру", регламентується Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З врахування наведеного колегія суддів вважає, що в звязку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі і спеціальних, на загальних підставах, підстав для переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-XII немає.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судовою колегією також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Отже, враховуючи все вищезазначене у сукупності колегія суддів приходить до висновку, що у спірних правовідносинах УПФУ діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законами України, оскільки у відповідача відсутні правові підстави для вчинення дій, зазначених позивачем, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Одеси задовольнити.

Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Суворовського об'єднаного Управління Пенсійного Фонду України в м.Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності згідно законодавства та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: ОСОБА_4
Суддя: Суддя: ОСОБА_5 ОСОБА_3