Справа № 810/594/17
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/594/17 Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С.М. Суддя-доповідач: Горяйнов А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Желтобрюх І.Л. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом просила стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 червня 2012 року по 23 лютого 2016 року в розмірі 175881 грн. 54 коп.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року вказаний адміністративний позов був залишений без розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема апелянт вказує на те, що працівник може звернутися до суду з позовом про захист права на оплату праці без обмеження строком.

Під час судового засідання позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду виходячи із наступного.

Згідно з ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд встановив, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 липня 2015 року у справі № 2а-3043/12/1070 було визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління юстиції України у Київській області № 446/20 від 05 червня 2012 року та поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Броварського міськрайонного управління юстиції - начальника відділу державної виконавчої служби.

Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах вказаної справи позивачем не заявлялася та судом з власної ініціативи відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України не вирішувалося.

Наказом начальника Головного територіального управління юстиції у Київській області № 223/3 від 23 лютого 2016 року ОСОБА_2 була поновлена на роботі.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у порядку цивільного судочинства про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 жовтня 2016 року у справі № 361/5879/16-ц, що залишена без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2016 року провадження у зазначеній справі було закрите.

ОСОБА_2 у січні 2017 року звернулася до суду з даним позовом, який був залишений без розгляду ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року.

Приймаючи рішення про залишення адміністративного позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що для звернення до суду з даною позовною вимогою встановлений місячний строк, який необхідно обчислювати з 23 лютого 2016 року - дати поновлення ОСОБА_2 на посаді. Також суд першої інстанції зазначив, що положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України не підлягають застосуванню до даних правовідносин, адже середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсацією втраченого заробітку, а не заробітною платою у розумінні ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та ст. 94 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про поновлення на роботі суд не вирішив питання про виплату ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст.ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

У п. 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, строк звернення до суду з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Однією з таких гарантій Конституційний Суд України визнав оплату за час простою, який мав місце не з вини працівника.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виника у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України мотивуються письмово, підписуються окремо суддями Конституційного Суду України, які голосували за їх прийняття і які голосували проти їх прийняття, та оприлюднюються. Вони є остаточними і не підлягають оскарженню.

Відповідно до ст. 69 вказаного Закону рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

З огляду на встановлену Конституційним Судом України сутність заробітної плати, яка за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 Кодексу, належить працівникові, колегія суддів приходить до висновку про те, що працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення належного йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин ухвала суду від 13 березня 2017 року про залишення адміністративного позову ОСОБА_2 без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду є необґрунтованою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 13 березня 2017 року, та є підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, що призвело до безпідставного залишення позовної заяви без розгляду. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді І.Л. Желтобрюх

В.В. Файдюк

Ухвала складена у повному обсязі 23 травня 2017 року.

Головуючий суддя Горяйнов А.М.

Судді: Файдюк В.В.

Желтобрюх І.Л.