Справа № 812/529/17
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

25 травня 2017 рокуСєвєродонецькСправа № 812/529/17

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Секірської А.Г.,

за участю секретаря Вакуленка А.В.,

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_2, довіреність від 07.04.2017;

представника відповідачів ОСОБА_3, довіреності від 06.07.2016 № ВДЗ/33; від 10.04.2017 № 2248/111/46-2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся з позовом до Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області (далі Відповідач-1), Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області (далі Відповідач-2), в якому просив, з урахуванням уточнення:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ МВС України у Луганській області від 31.12.2014 № 4206;

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ МВС України у Луганській області від 09.01.2015 № 4 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ;

- поновити ОСОБА_1 у званні майора міліції на посаді помічника начальника відділу чергової частини штабу оперативного чергового Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

У позовній заяві також заявлено клопотання про поновлення ОСОБА_1 строку на подання позовної заяви.

Ухвалою суду від 10.04.2017 відкрито провадження у даній справі, у мотивувальній частині ухвали зазначено, що клопотання про поновлення строку звернення до Луганського окружного адміністративного суду з даним позовом буде вирішено у судовому засіданні, оскільки на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі не вбачається можливим встановити дату ознайомлення позивача з наказом про звільнення та дату видачі дубліката трудової книжки.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, обґрунтувавши його тим, що відповідно до статті 21 Закону України від 22.02.2006 № 3460-IV «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено. На думку представника позивача, по суті наказ про звільнення є наказом про застосування дисциплінарного стягнення, і ненадання відповідачами наказу про звільнення (не ознайомлення з ним) є поважною причиною, яка обєктивно позбавила позивача можливості звернутися до суду з позовом про оскарження вказаного наказу та поновлення на посаді.

Також представник позивача зазначив, що позивач неодноразово звертався до відповідачів для отримання наказу про звільнення, і тільки 09.03.2017 після отримання трудової книжки позивач дізнався про номер та дату наказу про звільнення. При цьому у дублікаті трудової книжки навіть не вказано причину звільнення, тому раніше позивач не міг оскаржити наказ та поставити питання про поновлення на роботі, не міг зясувати, чи законно його звільнено та чи порушені його права.

17.03.2017 позивач написав заяву відповідачу про видачу йому наказу та матеріалів службового розслідування, на підставі якого видано наказ про звільнення, і оскільки в черговий раз в нього відмовилися брати заяву про видачу наказу, він був змушений направити заяву поштою. 22.03.2017 заяву було отримано, і тільки в квітні 2017 року поштою направлено витяг з наказу про звільнення, а копію наказу від 31.12.2014 № 4206 позивачу так і не було направлено. Тому строк звернення до суду з даним позовом фактично не пропущено.

Представник відповідачів у судовому засіданні надав клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду з даним позовом, в обґрунтування якого з посиланням на вимоги частини третьої статті 99, статті 100 КАС України зазначив, що ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ наказом ГУМВСУ у Луганській області від 09.01.2015 № 4 о/с. 09.01.2015 ОСОБА_1 було отримано дублікат трудової книжки АЕ № 352192, про що свідчить власноруч складена розписка. У звязку з цим твердження позивача про отримання ним дубліката трудової книжки 09.03.2017 не відповідає дійсності та спростовується наведеними доказами. При цьому позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом про поновлення на службі 07.04.2017. Тобто позивачем пропущено строк звернення до суду, а правові підстави для його поновлення відсутні. Заперечував проти поновлення строків звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом, розглянувши клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом та клопотання представника відповідача-1 про залишення позовної заяви без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду, суд дійшов такого.

Згідно з частинами першою та третьою статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто строк звернення до суду для вирішення даного спору становить один місяць з дня, коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що дізнався про звільнення у січні 2015 року, коли здав посвідчення.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України. Тому громадянин може звернутися із заявою про вирішення спору в тримісячний строк із дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення з публічної служби у місячний строк із дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, місячний строк для звернення до суду за захистом порушеного права, виходячи з конструкції статті 233 КЗпП України, обчислюється або з дня вручення копії наказу, або з дня видачі трудової книжки.

Судом установлено, що згідно з наказом ГУ МВС України у Луганській області від 09.01.2015 № 4 о/с «По особовому складу» майора міліції ОСОБА_1 (М-256653), помічника начальника районного відділу оперативного чергового чергової частини штабу Білокуракинського районного відділу за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (арк.спр. 58), підстава наказ ГУ МВС України у Луганській області від 31.12.2014 № 4206 (арк.спр. 157-158).

Позивач звернувся з адміністративним позовом 07 квітня 2017 року (арк.спр. 3), а дублікат трудової книжки АЕ № 352191 отримав 09 січня 2015 року, що підтверджується розпискою, в якій також зазначено, що претензій щодо звільнення з ОВС до УКЗ ГУМВС України у Луганській області, Білокуракинського РВ ГУМВС, керівництва ГУМВСУ у Луганській області не має (арк.спр. 71), тобто через два роки.

У дублікаті трудової книжки міститься два записи 1) 18.08.2003 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, наказ ЛУПППМ № 132 о/с від 18.08.2003 та 2) 09.01.2015 звільнений з органів внутрішніх справ, наказ ГУМВС № 4о/с від 09.01.2015 (арк.спр. 7).

Посилання позивача на те, що фактично дублікат трудової книжки ним отримано у березні 2017 року, а дату 09.01.2015 він був змушений зазначити у розписці через тиск на нього з боку співробітника УКЗ Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області ОСОБА_4 спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наданими у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_4 надав пояснення, що дублікат трудової книжки був ним оформлений, підписаний співробітником УКЗ ОСОБА_5, та виданий 09.01.2015 ОСОБА_1 під розписку. Тиску на позивача він не вчиняв, зазначив, що не розуміє, яким чином міг тиснути на позивача у 2017 році, зважаючи на те, що позивач більше двох років не працює в органах внутрішніх справ. Жодних скарг на дії ОСОБА_4 про вчинення ним тиску на позивача від останнього не надходило. Розписка зберігалася у відділі кадрового забезпечення Білокуракинського РВ, оскільки особова справа позивача залишилася на тимчасово окупованій території.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що працює в органах внутрішніх справ України з 11.07.2008 по теперішній час, у 2015 році обіймав посаду заступника начальника комплектування та проходження служби. Підписував дублікат трудової книжки ОСОБА_1, конкретну дату вказати не може, оскільки підписував під час своєї роботи багато трудових книжок, дата отримання трудової книжки зазначена у розписці.

Жодних доказів вчинення з боку співробітників ГУ МВС України у Луганській області, Білокуракинського РВ ГУ МВС України у Луганській області позивачем суду не надано.

Суд критично оцінює долучену представником позивача до матеріалів справи квитанцію фотосалону Кодак, в якій зазначено (мовою оригіналу) «заказ 9.03.2017 р», «ПІБ ОСОБА_6, Белокуракино ул. Ленина 63/9», «послуга - трудовая книжка серия АЕ 352192 1шт. 20-00», оскільки вона не містить обовязкових реквізитів, зокрема, печатки особи, що отримала кошти від ОСОБА_1, та дати здійснення операції (арк.спр. 164).

Таким чином, в ході судового розгляду підтверджено належними та допустимими доказами, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України. Наявності поважних причин такого пропуску позивачем та його представником не доведено.

Посилання представника позивача на те, що згідно зі статтею 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ дисциплінарне стягнення може бути оскаржено протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено, а накази про накладення дисциплінарного стягнення позивачеві не надавалися під розписку, суд зазначає таке.

Тримісячний строк оскарження накладеного дисциплінарного стягнення, який випливає зі змісту статті 20 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України в сукупності зі статтею 21 Дисциплінарного статуту, стосується випадків оскарження такого стягнення до старшого прямого начальника аж до міністра внутрішніх справ України. Оскарження ж накладеного дисциплінарного стягнення до суду має відбуватися в порядку, встановленому нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України у справі № 2а-6534/12/2670 (К/800/4623/13).

При вирішенні клопотання позивача про поновлення строку на подання позовної заяви суд виходить з такого.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі. Правила цієї статті не поширюються на строки звернення до адміністративного суду.

Відповідно до статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї документів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

З аналізу наведених норм слідує, що судом не поновлюються процесуальні строки звернення до адміністративного суду, а надається оцінка поважності причин такого пропуску, тому у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання позовної заяви слід відмовити.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, який обчислюється з дня, коли позивач отримав дублікат трудової книжки з записом про звільнення 09.01.2015, а доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом ним не надано, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обовязків, оскільки строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, адже після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за захистом прав та охоронюваних законом інтересів, відповідні правовідносини набувають статусу стабільних.

Керуючись ст. 155 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання позовної заяви відмовити.

Клопотання представника Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду - задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Луганській області, Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії Білокуракинського РВ ГУМВС України у Луганській області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому проваджені або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано 26 травня 2017 року.

Суддя ОСОБА_7