Справа № 161/14368/16-а, 2а-161/201/17
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року № 876/3836/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України у м. Луцьку Волинської області про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах з 28.12.2015 року та зобов'язати Луцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі Луцьке ОУПФ) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з 28.12.2015 року.

Постановою від 24 січня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області позовні вимоги задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Луцьке ОУПФ подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив наявність у позивача права на зниження пенсійного віку на три роки, оскільки ОСОБА_1 має повні 7 років стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Однак, суд не зазначив норми закону, якими він керувався при винесенні рішення, задовольняючи позов, а саме вік, з якого позивач має право вийти на пенсію зі зниженням пенсійного віку.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги приписи абзацу 1 частини 1 статті 26 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" про те, що пенсійний вік жінок, які народилися після 01.04.1961 року, становить 60 років. Тому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач набуде після 57 років.

За таких обставин відповідач просить скасувати постанову суду першої та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2. Її загальний трудовий стаж становить 33 роки 05 місяців 02 дні.

З 15.05.1982 року по 03.12.1989 рік позивач працювала на Луцькому заводі виробів з пластмас на посаді ливарника пластмас в ливарному цеху в хімічному виробництві із пластмас гарячим способом, тобто виконувала роботу, яка передбачена Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Стаж роботи на посадах, передбачених Списком 2, підтверджений копією довідки № 221 від 24.12.2015 року, виданої ПАТ ,,Луцькпластмас", складає 07 років 6 місяців 19 днів.

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до управління Пенсійного Фонду України в м. Луцьку Волинської області з заявою про призначення їй пенсії на підставі п. «б» ст. 13 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення".

Рішенням від 31.03.2016 року № 3176/02-20-18 управління Пенсійного Фонду України в м. Луцьку Волинської області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно статті 100 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення", мотивуючи відмову відсутністю підстав для її призначення.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зниження пенсійного віку на три роки як така, що має повні 07 років стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, проте суперечать нормам матеріального права, а тому є помилковими.

Так, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та дійшов вірного і обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_1 права на зниження пенсійного віку на три роки, оскільки вона має повні 07 років стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці. Наявність у позивача такого права відповідачем не заперечується.

Однак, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції застосував стару редакцію пункту «б» статті 13 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення", яка діяла до 01.04.2015 року.

Тому поза увагою суду залишилась та обставина, що ОСОБА_1 має право на зниження на три роки пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України ,,Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші.

Таким чином, ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, буде мати право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах після досягнення віку 57 років, а тому рішення відповідача від 31.03.2016 року № 3176/02-20-18 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових з 28.12.2015 року прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо протиправності оскарженого рішення та задоволення позовних вимог.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу приписів п 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, однак допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст.198, п.4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2017 року у справі № 161/14368/16-а - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Луцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Т.І. Шинкар

Постанова в повному обсязі складена 26 травня 2017 року.