Справа № 456/2519/16-а
Суддя: Микитчин І. М.
Дата ухвалення: 2017-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/2519/16-а
Провадження № 2-а/456/15/2017
ПОСТАНОВА

іменем України

04 квітня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Микитчина І. М.

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора ВП у м. Львові Харика Віталія Ігоровича про скасування постанови серія АВ № 344683 про адміністративне правопорушення від 08.07.2016 року -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора ВП у м. Львові Харика Віталія Ігоровича та просить визнати дії відповідачів незаконними та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія АВ № 344683 від 08.07.2016 року про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень за порушення ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 36 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 08 серпня 2016 року, він, будучи представником громадської організації та реагуючи на численні звернення мешканців м. Стрия, виїхав до місця скупчення автомобілів, на відрізок дороги 612 км траси Київ-Чоп. На вказаній ділянці дороги проводилися ремонтні роботи, а тому рух транспорту було обмежено, в результаті чого постійно в напрямку дороги до м. Львова утворювалися затори в яких скупчувалося по 20-30 автомобілів, що викликало обурення у місцевих мешканців. Проїхавши місце затору, він виїхав на вільну від автомобілів ділянку руху, де і побачив працівників поліції, які пересувалися на державному автомобілі з усіма наявними знаками обізнання та здійснювали огляд машини, що перевозила лісоматеріали. Він зупинився та звернувся до працівників поліції з проханням навести лад на ділянці руху, де утворилися затори в результаті яких автомобілі простоюють по 30-40 хвилин. На його звернення працівники поліції відреагували нервово, почали його страшити та звинувачувати. Стали погрожувати скласти відносно нього протокол. Так як його почали звинувачувати у тому, що він не здійснив зупинку на відстані меншій ніж 30 метрів від автобусної зупинки, з чим він не міг погодитися, він зателефонував на 102 та викликав слідчо-оперативну групу, яка і здійснила належним чином заміри на дорозі. Відстань від зупинки автомобіля до автобусної зупинки виявилась 31,5 метрів. Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень , передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП є незаконним. У зв'язку з вище наведеним вимушений звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги, просили їх задовольнити. Додатково зазначили, що постанова про адміністративне правопорушення працівниками поліції на місці не складалась. При ньому ніяких замірів поліцейськими не здійснювалось.

Відповідач Харик В.І. та представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подали. Тому, відповідно до ч.4 ст.128 КАС України, суд вирішив розгляд справи проводити за їх відсутності, оскільки неявка останніх не перешкоджала судовому розгляду.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, у відповідності до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма поширюється також і на діяльність працівників Національної поліції України, які у відповідності до ст.ст.6, 7 Закону України «Про Національну поліцію» в своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Таким чином, будь-які дії працівників структурних підрозділів Національної поліції, в т.ч. дії, пов'язані із затриманням та вилученням майна громадян, повинні вчинятись у відповідності до підстав та порядку, визначених Конституцією та законами України.

З постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 344683 від 08.07.2016 року. вбачається, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом «Volksvagen Caravelle» д.н.з. «НОМЕР_1», на автодорозі «Київ-Чоп» 611 км+100 м, здійснив зупинку ближче 30 м. до зупинки громадського транспорту та не пред'явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс цивільного страхування транспортного засобу, чим порушив п. 2.1а, 2.1б, 15.9е ПДР, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126, ч.2 ст.36 КУпАП.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Диспозицією ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Рішенням Конституційного суду України від 26 травня 2015 року в справі № 1-11/2015 визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП визначено вимоги до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. В тому числі, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Окрім цього, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частина 2 ст. 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 71 КАС України суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що 08.09.2016 р. на позивача ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 344683 від 08.07.2016 року, за скоєння ним адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 36 КУпАП.

З аналізу оскаржуваної постанови вбачається, що така не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній належним чином не розкрито об'єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП (в постанові відсутні обставини, які б відповідали ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у ч.1 ст. 122 КУпАП,). Крім того, визначаючи склад правопорушення ч.1. ст. 126 КУпАП , інспектор зазначає у протоколі: водій «не пред'явив для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс цивільного страхування транспортного засобу», та мав би покликатись на п. 2.4 ПДР. Однак, покликається на підпункти «а», «б», «ґ» пункту 2.1ПДР, якими визначено: 2.1 - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також, в постанові не зазначено докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та відсутні покликання на правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Інших доказів, з яких би вбачалась наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого .1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 36 КУпАП, відповідачем суду не надано.

В той же час, суд вважає пояснення позивача ОСОБА_1 належними та допустимими доказами з огляду на те, що такі узгоджуються між собою, є логічними, послідовними, і такими, що відповідають дійсними обставинам справи.

Таким чином, складена на ОСОБА_1 постанова, сама по собі, не є достатнім доказом його вини у вчинені правопорушення, інших належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 36 КУпАП, суду не надано, отримані судом дослідженні та оцінені докази (пояснення позивача) спростовують обставини, наведені в постанові, відтак ОСОБА_1 неправомірно визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, тому за наведених обставин та зважаючи на вимоги ст. 71 КАС України, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 9, 70, 71, 86, 159, 160-163,167 КАС України, ст., ст. 14-1, ч.1 ст.123, 287, 288, 293 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити.

Визнати дії інспектора ВП у м. Львова Харика Віталія Ігоровича щодо винесення постанови серія АР № 344683 від 08.07.2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень за порушення ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 36 КУпАП незаконними.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серія АВ № 344683 від 08.07.2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 425,00 (чотириста двадцять п'ять) гривень за порушення ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 36 КУпАП.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання постанови апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Головуючий-суддя Микитчин І.М.