Справа № 815/4548/14
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Київ К/800/17952/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року

у справі № 815/4548/14

за позовом ОСОБА_1

до Державної екологічної інспекції України

третя особа: Державна екологічна інспекція в Одеській області

про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди та заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, третя особа: Державна екологічна інспекція в Одеській області, в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державної екологічної інспекції України № 211-о від 11.07.2014 року;

- поновити на державній службі на посаді начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області;

- стягнути з Державної екологічної інспекції в Одеській області 10000 грн. завданої моральної шкоди та заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2016 року у задоволенні позивачем вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково. Визнано протиправним наказ ДЄІ України від 11 липня 2014 року № 211-о «Про припинення перебування на державній службі ОСОБА_1.» в частині формулювання підстав припинення перебування на державній службі позивача, та підстав його звільнення із займаної посади: «за порушення Присяги державного службовця відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу»». Змінено формулювання та вказано причини звільнення позивача: п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» - порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону). Зобов'язано ДЄІ України внести відповідні зміни до наказу ДЄІ України від 11 липня 2014 року № 211-о «Про припинення перебування на державній службі позивача» та до трудової книжки ОСОБА_1 У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_1, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції та посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 13.12.2011 року ОСОБА_1 призначений на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області - головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Держекоінспекції України порядком переведення з Державної екологічної інспекції в Одеській області Мінприроди України.

Наказом Голови Державної екологічної інспекції України від 11.07.2014 року № 211-о позивач звільнений із займаної посади відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Підставами для вказаних обставин слугував лист Одеського національного політехнічного університету, згідно якого позивач першу вищу освіту не отримав (відрахований за академічну неуспішність - наказ від 16.07.1992 року № 539-к); диплом НОМЕР_1 від 20.06.1997 року університетом не видавався.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у статті 17 цього Закону.

З аналізу тексту Присяги, наведеного у частині другій статті 17 Закону України «Про державну службу» вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Тобто, як порушення Присяги, слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Згідно статті 14 Закону України «Про державну службу» за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення. До службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

При цьому, державний орган повинен мотивувати таке звільнення, оскільки процедура притягнення особи до дисциплінарної відповідальності чітко врегульована, завдяки чому забезпечується належний захист прав та інтересів працівника. Зокрема, дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини особи, при визначенні виду стягнення має бути врахований характер правопорушення, обставини, за яких воно вчинене, попередня поведінка особи, її ставлення до служби тощо.

Звільнення за порушення присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Тобто звільнення за порушення присяги має застосовуватися за конкретні надзвичайно тяжкі проступки, як за фактом їх вчинення, так і за наслідками, до яких вони призводять.

Отже, припинення державної служби на підставі пункту 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» (порушення присяги) є крайнім заходом відповідальності державного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наказом від 10.07.1991 року № 515-к ОСОБА_1 зарахований студентом 1-го курсу заочного факультету Одеського ордена Трудового Червоного Прапора політехнічного інституту.

Наказом Політехнічного інституту Одеського ордена Трудового Червоного Прапора від 16.07.1992 року № 539-к позивач відрахований з інституту за академічну неуспішність.

Також, судом досліджено, що диплом НОМЕР_1 від 20.06.1997 року про закінчення Одеського державного політехнічного університету за спеціальністю «Економіст підприємств», який позивачем надався для вступу на державну службу та в подальшому на заняття посади начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, Одеським державним політехнічним, університетом не видавався, що підтверджується листами Одеського державного політехнічного університету від 14.09.2010 року № 311/84, від 11.05.2016 року № 1154/84-05.

Наведене свідчить про те, що на час прийняття ОСОБА_1 на державну службу на посаду, як заступника начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, так і на посаду начальника Державної екологічної інспекції в Одеській області, як територіального органу Держекоінспекції України, позивач вищої освіти не мав.

Позивач, заперечуючи наведене вище, доказів наявності оригіналу диплому НОМЕР_1 від 20.06.1997 року, який став підставою для його прийняття на державну службу, не надав.

Отже, відсутність у позивача вищої освіти на момент призначення 21.07.2007 року на державну службу свідчить про порушення умов реалізації права на державну службу згідно статті 4 Закону України «Про державну службу», що вірно було визначено відповідачем в оскаржуваному наказі про припинення перебування позивача на державній службі.

Разом з тим, правильно встановивши підстави для припинення перебування позивача на державній службі, відповідачем не вірно надано юридичну кваліфікацію таким обставинам та безпідставно звільнено позивача за п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу» - за порушення Присяги державного службовця, оскільки порушення умов реалізації права на державну службу (стаття 4 цього Закону) є підставою для припинення державної служби за п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення вимог позивача шляхом зобов'язання відповідача внести зміни до оскаржуваного наказу в частині формулювання підстав припинення перебування позивача на державній службі.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2016 року - без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

Я.Л. Іваненко