Справа № 127/4669/17
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/4669/17

Головуючий у 1-й інстанції: Бар'як А.С.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

23 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Матохнюка Д.Б. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій неправомірними, зобов'язання зарахувати стаж та здійснити перерахунок довічного грошового утримання.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2017 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Так, судом першої інстанції встановлено, що з 27.07.1994 по 09.02.2011 позивач працював на посадах судді військового суду Рівненського гарнізону та Апеляційного суду Військово-Морських сил України, а з 10.02.2011 по 14.12.2016 - на посадах судді Апеляційного суду міста Севастополя та Апеляційного суду Вінницької області.

Наказом голови Апеляційного суду Вінницької області від 14 грудня 2016 року № 103/2-07к на підставі рішення Вищої ради юстиції від 08 грудня 2016 року № 3197/0/15-16 ОСОБА_2 виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області як звільненого у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з поданням голови Апеляційного суду Вінницької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14 грудня 2016 року № 14 стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 27 років, 8 місяців і 28 днів, з яких 22 роки 4 місяці 13 днів робота на посаді судді, 2 роки 1 місяць 1 день проходження строкової військової служби, 1 рік 11 місяців половина терміну навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті; 1 рік 4 місяці 17 днів робота на посаді помічника Рівненського транспортного прокурора.

15 грудня 2016 року позивач подав до управління Пенсійного фонду в м. Вінниці документи щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці.

Листом від 15 лютого 2017 року № 23/Ю-2 управління Пенсійного фонду в м. Вінниці повідомило позивача про відмову у зарахуванні до стажу судді періоду строкової служби в Збройних Силах, половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту та періоду роботи на посаді помічника прокурора і призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % у зв'язку з тим, що постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01 грудня 2010 року.

Крім того, у листі відповідача зазначено, що позивачу, починаючи з 15 грудня 2016 року, призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, з урахуванням стажу 22 роки 4 місяці 13 днів.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до положень ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016), ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992, постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2055 № 865 позовні вимоги є обгрунтованими.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог обґрунтованими, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (частина 6 статті 47 вказаного Закону).

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 р. №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів", доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 р. № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Вказана позиція також висловлена у роз'ясненні Конституційного Суду України в Рішенні № 8-рп/2005.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття "щомісячне довічне грошове утримання", зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 р. № 2862-XII "Про статус суддів" встановлено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. № 2453-VI, передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, роботу на посаді помічника прокурора, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Як встановлено з матеріалів справи, відповідно до запису №15 трудової книжки серії НОМЕР_1, згідно з наказом № 136-с від 25.08.1984, позивач 01.09.1984 зарахований до Харківського юридичного інституту на юридичний факультет денного відділення.

Наказом № 113-с від 29.06.1988 позивач відрахований з Харківського юридичного інституту у зв'язку з закінченням навчання 30.06.1988.

В період з 01.09.1988 по 03.01.1992 позивач проходив строкову військову службу.

Згідно з записами №№ 24, 25 трудової книжки, наказом № 16 від 12.03.1993, позивача 12.03.1993 прийнято на посаду помічника Рівненського транспортного прокурора та звільнено з посади 29.07.1994, відповідно до наказу № 112 від 29.07.1994.

Частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року (в ред. Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати половину часу навчання позивача за денною формою у вищому навчальному закладі, роботу на посаді помічника прокурора та календарний період проходження строкової військової служби

Оцінивши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів зазначає, що загальний стаж судді позивача складає 27 років 8 місяців та 28 днів, що перевищує 25 років, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, у зв'язку з чим дії відповідача про відмову у зарахуванні до стажу судді періоду строкової служби в Збройних Силах, роботу на посаді помічника прокурора та половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту є протиправними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу ОСОБА_2 роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Харківського юридичного інституту 1 рік 11 місяців, період роботи на посаді помічника Рівненського транспортного прокурора 1 рік 4 місяці 17 днів та календарний період проходження строкової військової служби 2 роки 1 місяць 1 день.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці залишити без задоволення, а постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 17 березня 2017 року - без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції є остаточним та оскарженню не підлягає.

Згідно з ч. 6 ст. 254 КАС України ухвали суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту постановлення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Матохнюк Д.Б. Боровицький О. А.