Справа № 804/2311/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 р. Справа № 804/2311/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними відповідей відповідача та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

06.04.2017р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області та, з урахуванням уточнених позовних вимог від 16.05.2017р., просить визнати протиправними відповіді відповідача, викладені у листах від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р. і зобовязати відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості розміром 4,2 умовних кадастрових гектара для особистого селянського господарства на території Піщанської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.05.2016р. за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за позивачем було визнано право на отримання земельної частки (паю) розміром 4,2 умовних кадастрових гектара із земель колишнього КАТП «Присамарє» с. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області. 18.10.2016р. розпорядженням голови Новомосковської райдержадміністрації позивачу було надано дозвіл на виділення земельної частки (паю) розміром 4,2 умовних кадастрових гектара із земель колишнього КАТП «Присамарє» та надано графічне зображення земельної ділянки. У грудні 2016р. та у лютому 2017р. позивач звернувся до відповідача з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проектної документації з землеустрою з додатками у звязку з тим, що згідно довідки (форми 6-зем) дана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту на території Піщанської сільської ради і належить до земель запасу та отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою належить до виключної компетенції відповідача. Однак відповідач двічі проігнорував клопотання позивача та надав відписки у яких зазначав, що не може визначитися чи належить дана земельна ділянка до державної власності або посилається на ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, яку, як вважає позивач, він виконав. На думку позивача, такі відповіді є протиправними, оскільки наведена вище земельна ділянка відноситься до земель запасу і є державною власністю згідно довідки форми 6-зем. Окрім того, ч.6 ст.118 Земельного кодексу України не передбачено такої підстави для відмови у наданні дозволу, які зазначені у відповідях від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р., а тому вважає відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою протиправною. Також позивач посилається і на судові рішення у справі №804/13706/14 та ухвалу Вищого адміністративного Суду України від 19.05.2016р. у справі №К/800/32729/15, якими були задоволені позовні вимоги про видачу органами земельних ресурсів дозволів та погоджень щодо розроблення проектів землеустрою у разі коли органи земельних ресурсів не мають бажання їх видавати, а тому позивач вважає належним способом захисту порушеного права саме зобовязання відповідача видати необхідний дозвіл. У доповненнях до адміністративного позову, позивач вказує, що посилання відповідача на те, що до повноважень відповідача не належить надання дозволів на розроблення проекту землеустрою на виділення земельної частки (паю) є безпідставними, так як надані оспорювані відповіді такого посилання не містять, окрім того, п.4.13 Положення про головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області передбачено, що відповідач передає земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб, а згідно п.2 ст.121 Земельного кодексу України розмір земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю); до того ж, жодна із землевпорядних організацій не бажає робити проект землеустрою, оскільки вважають, що дана земельна ділянка є державною власністю і документи на розробку проекту із землеустрою, а потім і його затвердження, повинен здійснювати відповідач.

Позивач у судовому засіданні 16.05.2017р. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, в усних поясненнях та у письмових запереченнях на позов просив відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі посилаючись на те, що відповідачем не було порушено вимог чинного законодавства щодо розгляду клопотань позивача та надання вчасних відповідей у вигляді мотивованих відмов у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі ст.ст.118,121,122,123 Земельного кодексу України. Також представник відповідача вказує і на те, що у клопотаннях позивача не було зазначено цільове призначення земельної ділянки; площа зазначена в умовних кадастрових гектарах, а не у гектарах; на графічних матеріалах відсутня позначка про бажане місце розташування земельної ділянки, яка планується до відведення, що є підставою для відмови у наданні дозволу згідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України. Окрім того, представник відповідача зазначив, що згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2016р. за позивачем визнано право на отримання земельної частки (паю) розміром 4,2 умовних кадастрових гектара із земель колишнього КАТП «Присамарє» та згідно розпорядження Новомосковської райдержадміністрації від 18.10.2016р. позивачу надано дозвіл на виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості на території Піщанської сільської ради за межами населеного пункту за рахунок земель колишнього КАТП «Присамарє». Невитребувані паї колишніх КСП мають колективну форму власності та згідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» виділення їх у власність віднесено до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних держаних адміністрацій за межами населених пунктів, про що також зазначено і в преамбулі наведеного вище Закону. Відтак, відповідач не наділений повноваженнями щодо розпорядженнями земельними ділянками колишніх КСП, оскільки це суперечить ч.4 ст.122 Земельного кодексу України. Також і згідно п.1, п.3 Порядку організації робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004р. №122 (далі Порядок № 122) визначено, що розпорядження земельною ділянкою, зазначеною у рішенні Новомосковського міськрайонного суду, повинна здійснювати райдержадміністрація, навіть якщо земельна ділянка перебуває у запасі та у разі не включення одного або кількох громадян, які набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Такий дозвіл відповідачеві був наданий за розпорядженням голови Новомосковської райдержадміністрації від 18.10.2016р. та відповідач не має повноважень дублювати вказане розпорядження. Відповідач має право розпоряджатися лише землями державної власності у процесі такого розпорядження мають право передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті,у власність або у користування для всіх потреб згідно до вимог ч.4 ст.122 Земельного кодексу України. За викладеного, представник відповідача вважає, що в його діях протиправність щодо не розгляду клопотань позивача відсутня. У запереченнях на уточнений адміністративний позов від 24.05.2017р. представник відповідача вказує і на те, що вимоги позивача про зобовязання відповідача вчинити певні дії не підлягають задоволенню, оскільки вказані позовні вимоги сформовані некоректно та не відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки право надавати дозволи на розробку проекту із землеустрою віднесено до компетенції відповідача як субєкта владних повноважень, до того ж, додатково представник відповідача зазначив, що позивач, подавши уточнення до позовних вимог, не уточнив їх, а збільшив із однієї вимоги на три, проте сплатив судовий збір лише за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 640 грн.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 24.05.2017р.

У судове засідання 24.05.2017р. позивач не зявився, про дату, час і місце розгляду даної справи повідомлений належним чином 16.05.2017р. особисто під розписку, яка наявна в матеріалах справи (а.с.92).

22.05.2017р. позивач надав до канцелярії суду доповнення до адміністративного позову у якому просив розглядати справу за відсутності позивача на підставі ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи наведене, подані позивачем доповнення до позову, у яких позивач просив розглядати справу за його відсутності, вислухавши думку представника відповідача, суд вважає за можливе задовольнити вказане клопотання позивача та здійснювати розгляд даної справи за відсутності позивача.

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у справі.

18.05.2016р. Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області у справі №183/575/16 було прийнято рішення згідно якого за ОСОБА_4 було визнано право на отримання земельної частки (паю) розміром 4.2 умовних кадастрових гектара вартістю 110434 грн. із земель колишнього КАТП «Присамарє» с.Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, зазначене рішення набрало законної сили 31.05.2016р., що підтверджується відповідною його копією наявною у матеріалах справи (а.с.15-16, 53-55).

18.10.2016р. головою Новомосковської районної державної адміністрації на підставі ст.ст.17,19,81,125,126, пункту 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), було прийнято розпорядження за №411/0/328-16 про надання дозволу ОСОБА_4 на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) розміром 4.2 в умовних кадастрових гектара на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту, за рахунок земель колишнього КАТП «Присамарє», при цьому, зі змісту вказаного розпорядження видно, що одночасно рекомендовано позивачеві замовити розробку документації із землеустрою згідно зі ст.25 Закону України «Про землеустрій», що підтверджується копією відповідного розпорядження (а.с.17,40).

12.12.2016р. Управлінням Держгеокадастру у Новомосковському районі Дніпропетровської області позивачу було видано довідку ( за формою 6-зем) за №Р-1092/0-1034/6-16 про те, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 4.2000 га віднесена до земель запасу за межами населеного пункту на території Піщанської сільської ради (а.с.41,52).

Надалі, позивач звернувся до відповідача з клопотанням від 14.12.2016р. про надання йому дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах за межами населеного пункту, яка знаходиться на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за рахунок земель колишнього КАТП «Присамарє» згідно даних 6-зем земельна ділянка відноситься до земель запасу, при цьому, до клопотання були додані копія паспорту; копія довідки 6-зем та графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування земельної ділянки; копія розпорядження; копія рішення суду (а.с.8,37).

На вказане вище клопотання позивача від 14.12.2016р., відповідачем 17.01.2017р. було надано відповідь листом за №Р-13495/0-278/6-17 про відмову у наданні дозволу на виділення земельної ділянки позивачеві з підстав того, що визначення правового статусу земельної ділянки та встановлених ст.ст.122,123,136 Земельного кодексу України критеріїв та обмежень, відбувається за результатами розгляду графічних матеріалів на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, проте, додані до клопотання графічні матеріали не дозволяють визначити: чи відноситься позначена на графічних матеріалах земельна ділянка до державної власності сільськогосподарського призначення, а тому відсутні правові підстави щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою (а.с.18,46-47).

10.02.2017р. позивач повторно звернувся до відповідача з клопотанням в якому просив повторно розглянути його питання щодо надання дозволу на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) розміром 4.2 в умовних кадастрових гектарах на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області із земель державної власності у межах норм безоплатної приватизації, при цьому, вказав, що ділянка на кадастровій карті має №:01:038:1000. До зазначеного клопотання були додані графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; копія розпорядження райдержадміністрації; копія рішення суду; копія довідки 6-зем (а.с.9,11,48).

На вказане вище клопотання позивача від 10.02.2017р., відповідачем 16.03.2017р. було надано відповідь листом за №Р-1390/0-1163/6-17 про відмову щодо надання позивачеві дозволу на виділення земельної частки (паю) з підстав того, що необхідно оформити звернення згідно з ч.6 ст.118 Земельного кодексу України з урахуванням того, що до клопотання про одержання у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі ( у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). При цьому, у вказаному листі зазначено про необхідність оформлення звернення згідно ч.6 ст.118 Земельного кодексу України, а саме: звернення повністю доповнити інформацією, передбаченою ч.6 ст.118 Земельного кодексу України; додатки належним чином оформити та доповнити інформацією, передбаченою ч.6 ст.118 Земельного кодексу України (а.с.19, 58-59).

Позивач вважає, що наведені вище підстави щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладені відповідачем у своїй листах від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р. є протиправними, оскільки вказана земельна ділянка віднесена до державної форми власності та надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної частки (паю) віднесено до виключної компетенції відповідача згідно до вимог ст.ст.118,121, 122 Земельного кодексу України.

Заслухавши позивача та представника відповідача, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд находить підстави достатніми для часткового задоволення позову в частині позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача з приводу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості розміром 4,2 умовних кадастрових гектара на території Піщанської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, викладеній у листах від 17.01.2017р. та 16.03.2017р. у звязку з її невмотивованістю та зобовязати відповідача повторно розглянути відповідні клопотання позивача від 14.12.2016р. та від 10.02.2017р. із наданням вмотивованої відповіді стосовно надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв), виходячи з визначених Земельним кодексом України повноважень відповідача, з урахуванням вимог ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наступного.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, порядок виділення земельних часток (паїв) врегульовуються Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також Порядком організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004р. №122 (далі Порядок № 122).

У відповідності до вимог ч.6 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою та техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ч.7 ст.118 Земельного кодексу України.

Згідно ч.3ст.122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частиною четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів.

За приписами ч.4 ст.122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно п.13 ч.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016р. № 308, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Дніпропетровської області.

Разом з тим, спеціальним законом у галузі земельних відносин щодо виділення земельних часток (паїв) є Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» із преамбули якого видно, що вказаний Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток(паїв) земельних ділянок в натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності.

Згідно ст.5 вказаного Закону, встановлено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточнюють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточнюють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); сприяють в укладенні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації земельних часток (паїв); приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).

Сільські, селищні, міська ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації за межами населених пунктів.

Згідно ст.13 вказаного Закону, нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

Також і п.3 Порядку № 122 передбачено, що у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

За п.12 вказаного Порядку №122 встановлено, що нерозподілені (не витребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду.

Аналізуючи вказані вище норми чинного земельного законодавства у галузі земельних відносин, можна дійти висновку, що повноваження щодо надання земельних ділянок у власність або у користування зацікавленим особам-громадянам із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства належить до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів у відповідності до вимог ч.4 ст.122 Земельного кодексу України, а повноваження - щодо надання у власність земельних часток (паїв) із земель, що належали колективним сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності - належать районним державним адміністраціям щодо земельних часток (паїв), які розташовані за межами населених пунктів згідно до ч.3 ст. 122 Земельного кодексу України, ст.5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та Порядку № 122.

Як свідчать матеріали справи, за позивачем за рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2016р. було визнано право на земельну частку (пай) у розмірі 4.2 в умовних кадастрових гектарах на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та розпорядженням голови Новомосковської райдержадміністрації від 18.10.2016р. було надано дозвіл на виділення земельної частки (паю).

В той же час, як встановлено із пояснень сторін у справі, а також підтверджується і матеріалами справи, позивач звертався двічі з клопотаннями від 14.12.2016р. та від 10.02.2017р. до відповідача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, та просив надати йому дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельної частки (паю) розміром 4.2 в умовних кадастрових гектарах на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області посилаючись на те, що вказана земельна ділянка є державною власністю, а тому надання дозволу віднесено до компетенції саме відповідача.

Проте, відповідач, надаючи відмову у наданні відповідного дозволу на розробку проекту відведення земельної частки (паю) у своїх листах від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р., належним чином не проаналізував надані позивачем документи, не звернув уваги на наявність розпорядження Новомосковської райдержадміністрації про надання дозволу на виділення земельної частки (паю) позивачеві від 18.10.2016р. та не навів мотивованої відмови у наданні такого дозволу з урахуванням повноважень відповідача в частині розпорядження землями державної власності для ведення особистого селянського господарства та не навів мотивованої відмови та обґрунтування щодо розпорядження земельними частками (паями), які судом були встановлені у даному судовому засіданні.

За таких обставин, враховуючи наведене та те, що прийняті відповідачем відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельної частки (паю), викладені у листах від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р. є не мотивованими, а відмова, викладена у листі від 16.03.2017р. взагалі не містить будь-яких мотивованих обґрунтувань з урахуванням ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а тому суд приходить до висновку, що наведені у вищевказаних листах відмови відповідача є протиправними та такими, що прийняті без дотримання вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, тобто є невмотивованими.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник відповідача у ході судового розгляду справи не змогла надати та навести обґрунтованих доказів та підстав, які б свідчили про вмотивованість та обґрунтованість прийнятих відповідачем відмов, наведених у листах від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р. при розгляді клопотань позивача від 14.12.2016р. та від 10.02.2017р. з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача про те, що позовні вимоги сформовані некоректно та не відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки відповідно до ст.ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України з метою повного захисту порушеного права позивача, суд може вийти за межі позовних вимог та прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав,свобод, інтересів людини і громадянина.

Також є безпідставними і доводи представника відповідача про те, що позивач не уточнив, а збільшив позовні вимоги, виходячи з того, що, заявляючи позов, позивач обрав спосіб захисту порушеного права шляхом лише зобовязання відповідача вчинити певні дії, хоча у позові зазначав про протиправність прийнятих відмов у надання дозволу на розробку проекту землеустрою, та на вимогу суду, позивачем були уточнені позовні вимоги з урахуванням ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєкта владних повноважень та до адміністративних судів можуть бути оскарженні рішення, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень.

При цьому, слід зазначити, що вказані вимоги про визнання відмов відповідача, викладених у листах від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р. є основними позовними вимогами щодо однієї і тієї ж земельної частки (паю), а позовні вимоги про зобовязання відповідача вчинити певні дії стосується того ж самого предмету спору є похідними вимогами, а тому посилання представника відповідача на те, що позивач збільшив з однієї вимоги на три не відповідає дійсності, окрім того, відповідач відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України не наділений повноваженнями здійснення перевірки позову на предмет відповідності його нормам Кодексу адміністративного судочинства України.

В той же час, судом не можуть бути покладені в основу даного судового рішення і доводи позивача про те, що до повноважень відповідача віднесено надання дозволів на розробку проекту землеустрою з приводу виділення земельних часток (паїв), оскільки ці земельні ділянки віднесені до державної власності з огляду на те, що такі твердження є помилковими та суперечать вищенаведеним нормам спеціальних законів у питаннях виділення не витребуваних земельних часток (паїв).

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання позивача на судові рішення у справі №804/13706/14 та ухвалу Вищого адміністративного Суду України від 19.05.2016р. у справі №К/800/32729/15, якими були задоволені позовні вимоги про видачу органами земельних ресурсів дозволів та погоджень щодо розроблення проектів землеустрою у разі коли органи земельних ресурсів не мають бажання їх видавати, оскільки як встановлено в судовому засіданні із пояснень самого позивача вказані рішення не стосуються прав та обовязків позивача щодо одного й того ж предмету спору та між тими ж сторонами, а тому встановлені обставини у наведених рішеннях не є підставами для звільнення від доказування у цій справі у відповідності до вимог ст.72 Кодексу адміністративними судочинства України.

До того ж, судом враховується і те, що позивачеві уже надано дозвіл на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на території Піщанської сільської ради за межами населеного пункту за рахунок земель колишнього КСП «Присамарє» згідно розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації від 18.10.2016р. та дублювання вказаного розпорядження ще і відповідачем жодними нормами земельного законодавства України не передбачено.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.3 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши дії (бездіяльність) відповідача у ході відмови у наданні позивачеві на його клопотання відмов на розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельної частки (паю), викладених у листах від 17.01.2017р. та від 16.03.2017р., суд приходить до висновку, що відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законів України, необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у звязку з чим позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дій відповідача з приводу відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельної частки (паю), з мотивів, викладених у листах від 17.01.2017р. та 16.03.2017р. підлягають задоволенню у звязку з їх невмотивованістю.

При цьому, вирішуючи позовні вимоги позивача у спосіб, визначений позивачем щодо визнання протиправними відповідей, викладених у відповідях від 17.01.2017р. та 16.03.2017р., суд виходить із того, що викладені у листах відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою не є рішеннями субєкта владних повноважень, які є обовязковими для виконання позивачем, а тому для повного захисту порушеного права слід вийти за межі позовних вимог та обрати інший спосіб захисту порушеного права у вигляді визнання протиправними дій відповідача з приводу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної частки (паю), викладеній у листах від 17.01.2017р. та 16.03.2017р., а також зобовязати відповідача повторно розглянути відповідні клопотання позивача від 14.12.2016р. та від 10.02.2017р. та надати вмотивовану відповідь стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв), з урахуванням наявного розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації від 18.10.2016р. та виходячи з визначених Земельним кодексом України повноважень відповідача, з урахуванням вимог ст.11, 162 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено, що суд може прийняти і іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав,свобод, інтересів людини і громадянина.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з того, що позивачеві уже надано дозвіл на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) розміром 4,2 умовних кадастрових гектара на території Піщанської сільської ради за межами населеного пункту за рахунок земель колишнього КАТП «Присамарє» та рекомендовано позивачеві замовити розробку документації із землеустрою згідно розпорядження голови Новомосковської райдержадміністрації від 18.10.2016р. згідно до вимог ст.ст.17,19,81,125,126 Земельного кодексу України, ст.ст.2,3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», у адміністративного суду правові обґрунтовані підстави відсутні для задоволення позову в частині зобовязання відповідача надати позивачеві дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо виділення вищевказаної земельної частки (паю) в натурі для особистого селянського господарства на території Піщанської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області у звязку з чим у цій частині позову слід відмовити.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення даного позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з наведеного, слід стягнути бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320 грн. (640грн./2)понесені позивачем згідно квитанції №0.0.750807654.1 від 21.04.2017р.(а.с.23) з урахуванням часткового задоволення позову та вимог ч.3 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 128, 160, 161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправними відповідей відповідача та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області з приводу відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо виділення земельної частки (паю) в натурі на місцевості розміром 4,2 умовних кадастрових гектара на території Піщанської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, викладеній у листах від 17.01.2017р. та 16.03.2017р. у звязку з її невмотивованістю.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області повторно розглянути відповідні клопотання ОСОБА_4 від 14.12.2016р. та від 10.02.2017р. та надати вмотивовану відповідь стосовно надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв), виходячи з визначених Земельним кодексом України повноважень Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з рахунків бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (49004, м. Дніпро, пр.Поля, 2) на користь ОСОБА_4 (49000, м. Дніпро, вул.Бр.Міллер, буд.26) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320 грн. (триста двадцять грн.).

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції з одночасним направленням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення постанови або протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови відповідно до вимог ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили у порядку та у строки, визначені ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складений -29.05.2017р.

Суддя ОСОБА_1