Справа № 756/3376/17
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 756/3376/17 Головуючий у 1-й інстанції: Васалатій К.А.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалену у порядку скороченого провадження постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, Управління) про:

- визнання протиправними дій щодо нарахування Позивачу пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2007 рік;

- зобов'язання Управління здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а саме - із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки (2011-2013), що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме 2014 року, з дати звернення до Управління - 18.09.2014 року.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20.03.2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки перерахунок пенсії повинен був бути здійснений Позивачу з 18.09.2014 року, тобто з моменту звернення останнього з відповідною заявою, а з відповідним позовом ОСОБА_2 звернувся лише 07.03.2017 року, строк звернення до суду є пропущеним, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Наголошує на неможливості постановлення рішення про відмову у задоволенні позову за правилами ст. 99 КАС України у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Звертає увагу на неврахуванні Управлінням факту призначення пенсії за віком Позивачу вперше, помилковості ототожнення переходу на інший вид пенсії з переведенням. Підкреслює, що для обрахунку військової пенсії та пенсії за віком застосовуються різні показники, однак наведені вище обставини судом першої інстанції не досліджувалися.

У судовому засіданні повноважні представники Апелянта доводи апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених в останній, та просили її вимоги задовольнити повністю.

Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін з підстав, викладених у письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2014 року Позивач звернувся до Управління із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 6), в якій, зокрема, зазначив, що йому раніше була призначена пенсія як військовослужбовцю. При цьому, згідно копії атестату про зняття з обліку від 17.09.2014 року №2235 (а.с. 8) ОСОБА_2 було припинено виплату пенсії у зв'язку з переходом на пенсію за іншим законом.

Розпорядженням Управління від 23.09.2014 року №10442 Позивачу було призначено пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за 2007 рік (а.с. 13).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що адвокатом Позивача - Вовком С.О. було подано до Управління адвокатський запит від 17.02.2017 року №167, в якому останній просив надати роз'яснення, чи застосовано при призначенні ОСОБА_2 пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) на умовах і в порядку, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії до Управління. При цьому, у запиті було висловлено прохання, що у випадку нездійснення такого перерахунку забезпечити його проведення (а.с. 14).

У відповідь Управління листом від 24.02.2017 року №11316/16 повідомило адвоката Вовка С.О. про те, що пенсію за віком останньому буде розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2007 рік. В обґрунтування такої позиції Відповідачем зазначено, що Позивач отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а відтак згідно п. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону із застосуванням показника заробітної плати (доходу), який враховується під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 22, 46, 92 Конституції України, ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також положень ст. 99 КАС України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском Позивачем строку звернення до суду.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для безумовного висновку, що єдиним процесуальним рішенням, яке може бути постановлено судом у випадку встановлення факту пропуску позивачем строку звернення до суду, є ухвала про залишення позовної заяви без розгляду. Водночас, ухвалення постанови про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду процесуальний закон не передбачає, що не було враховано судом першої інстанції.

Разом з тим, оскільки судом першої інстанції за результатами розгляду адміністративного позову було ухвалено постанову, судова колегія приходить до висновку про необхідність її перегляду в апеляційному порядку у межах повноважень, визначених положеннями ст. 198 КАС України - «Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду».

Так, оцінюючи твердження Позивача про те, що про порушення своїх прав останній дізнався після отримання листа Управління від 24.02.2017 року №11316/16, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Пенсія є періодичною щомісячною виплатою, що свідчить про те, що із отриманням пенсії, призначеної з 18.09.2014 року, про порушення свого права Позивач повинен був дізнатись, починаючи з жовтня 2014 року, а відтак посилання на дату отримання листа Управління правового значення не мають.

Оскільки спірні пенсійні виплати, передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», невірне обрахування яких є предметом даного спору, мають регулярний щомісячний характер, то шестимісячний строк звернення до суду в даному випадку спливав по закінченню кожного календарного місяця, оскільки саме тоді Позивач повинен був дізнаватися про порушення своїх прав та інтересів щодо отримання в повному розмірі зазначених виплат.

Отже, враховуючи, що Позивач звернувся до суду із даним позовом 07.03.2017 року, позовні вимоги підлягали залишенню без розгляду за період з 18.09.2014 року по 06.09.2016 року включно.

Наведена позиція узгоджується з висновками Вищого адміністративного суду України, викладеними в ухвалі від 27.10.2015 року у справі №357/2469/15-а.

Водночас, суд першої інстанції не врахував, що позовні вимоги у межах шестимісячного строку звернення до суду (з 07.09.2016 року), з урахування особливого характеру пенсії як щомісячної виплати, підлягали розгляду по суті, у зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон про військовослужбовців) в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 7 вказаного Закону передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Як свідчать матеріали справи, однак не було враховано судом першої інстанції, виплата пенсії, призначеної Позивачу на підставі Закону про військовослужбовців, була припинена з 17.09.2014 року, а призначення пенсії за віком з 18.09.2014 року здійснювалося у відповідності до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС).

Отже, у межах спірних правовідносин, як вірно зазначив Апелянт, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного закону.

Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону про ЗДПС закріплено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що положеннями ч. 3 ст. 45 Закону про ЗДПС регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом про ЗДПС, однак, як було встановлено раніше, у спірному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Аналогічний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, від 09.06.2015 року у справі №21-550а14, від 02.12.2015 року у справі №193/1029/14-а, від 22.12.2015 року у справі №2-а/199/138/14.

Так, ОСОБА_2 було призначено пенсію відповідно до Закону про військовослужбовців, приписи якого передбачають інші підстави та порядок призначення пенсії. Водночас, за призначенням пенсії відповідно до Закону про ЗДПС Позивач звернувся вперше. Крім того, після призначення пенсії за Законом про військовослужбовців Позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, про що свідчить, зокрема, наявна у матеріалах справи копія трудової книжки серії БТ-І №1434628 від 18.02.1954 року (а.с. 9-11).

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що Оболонський районний суд м. Києва вірно зазначив, що право на перерахунок пенсії за правилами ст. 40 Закону про ЗДПС виникло у Позивача з 18.09.2014 року, оскільки пенсія за віком призначалася Позивачу вперше. Водночас, як вже було зазначено вище, відмовляючи у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду, Оболонський районний суд м. Києва допустив порушення норм процесуального права, наслідком чого стало неправильне вирішення справи.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право: скасувати її та прийняти нову постанову, скасувати постанову суду і залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Приписи ч. 1 ст. 203 КАС України визначають, що постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 155 цього Кодексу.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про наявність підстав для призначення Позивачу пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2011-2013 роки допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 198, 202, 203, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії за період з 18 вересня 2014 року по 06 вересня 2016 року включно - залишити без розгляду.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нарахування ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосування показника середньої заробітної плати за 2007 рік.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату з урахуванням раніше виплачених сум пенсії за віком з 07 вересня 2016 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії - 2014 року.

Постанова набирає законної сили з моменту ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.