Справа № 815/6298/16
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6298/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши у приміщенні суду в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Селянського (фермерського) господарства "ГАЙ" до Лиманської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС в Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулось Селянське (фермерське) господарство "ГАЙ" до Лиманської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на боці відповідача Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС в Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 28.09.2016 року.

В судовому засіданні 17.05.2017 року представником позивача були підтримані заявлені позовні вимоги з огляду на те, що відповідачем протиправно проведена камеральна перевірка за декларацією позивача та безпідставно нараховані податкові зобов'язання та штрафні санкції..

Представники відповідача та третьої особи на боці відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Білоцерківської ОДПІ Головного управління ДФС у Київській області були сповіщені належним чином про день, час та місце слухання справи (підпис представника відповідача у довідковому листі на обкладинці справи а.с.116), але в судове засідання 17.05.2017 року не прибули без поважних причин, представник третьої особи подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому суд, на підставі положень ч.6 ст.128 КАС України, суд ухвалив рішення про розгляд справи 26.05.2017 року в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі докази суд встановив наступні факти та обставини:

Відповідач - Лиманська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (правонаступник Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області), на підставі ст.1 Закону України «Про державну податкову службу», є місцевим підрозділом центрального органу державної виконавчої влади та згідно ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює повноваження щодо встановлення порушень податкового законодавства, нарахування та стягнення заборгованості з податків та зборів, штрафних санкцій, надання висновків на повернення з бюджету надмірно сплачених податків та зборів, а тому позовні вимоги щодо оскарження його актів, дій чи бездіяльності з цього приводу, на підставі положень ст.55 Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104 КАС України, підвідомчі адміністративним судам та повинні розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно фактичним обставинам справи, головним державним ревізором - інспектором відділу адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області Філь О.В. на підставі пункту 200.10 ст.200 розділу V Податкового кодексу України (далі - ПК України), в порядку ст.76 розділу II ПКУ проведено камеральну перевірку податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2015 року СФГ «ГАЙ».

При перевірці було використано податкову декларацію з податку на додану вартість (уточнюючий розрахунок) за грудень 2015 року від 11.04.2016 №.

Перевіркою встановлено, що СФГ «ГАЙ» по Звітності за грудень 2015 року було надано декларацію з ПДВ (спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства 0121) до Комінтернівської ОДПІ за № від 11.04.2016 року. У обов'язковому додатку відсутнє заповнення взагалі, а саме додатку 10 до спеціальної декларації, в якому відповідно зробленого розрахунку сум податку на. додану вартість за операціями з сільськогосподарськими товарами/послугами,що підлягають сплаті до державного бюджету та перерахуванню на спеціальний рахунок не розподілено на 85% (державний бюджет) та 15% (спеціальний рахунок платника спеціального режиму), та не відображено податкові зобов'язання відповідно яким операціям проведено реалізацію (зернові, тваринництво, інші).

Також, у декларації за грудень 2015 року в розділі III Розрахунки за звітний період відсутнє відображення по рядку 18.1 (сплачується до державного бюджету 85%) повинно бути відображено суму ПДВ 393284,80 грн., по рядку 18.2 (спрямовується на спеціальний рахунок 15%) повинно бути відображено суму ПДВ 69403,20 грн.

Виходячи з вищевикладеного, згідно даних акту перевірки, у зв'язку з невірним заповненням декларації та обов'язкового додатку (додаток 10) до державного бюджету не надійшла сума ПДВ у розмірі 393284,80 грн.

На підставі результатів камеральної перевірки Комінтернівською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області було винесено податкове повідомлення - рішення № від 28.09.2016 року.

Розглянувши оскаржені акт суб'єкту владних повноважень, суд виходячи з положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить до висновку, що він не відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи 23.01.2017 року представником відповідача було надано суду заперечення на адміністративний позов та акт «Про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість» (надалі - Акт), який датований 05.09.2016 року. Як зазначено в Акті, при перевірці було використано податкову декларацію з податку на додану вартість (уточнюючий розрахунок) за грудень 2015 року, яка надійшла 11.04.2016 року за номером 16000093.

Як на підставу для проведення перевірки відповідач посилається на пункт 200.10 статті 200 Податкового кодексу України.

Так, згідно вказаної правової норми, на яку посилається представник відповідача і яка була чинна на момент проведення перевірки визначено, - «протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних».

Однак, як зазначено в акті перевірки, декларація з ПДВ була здана у квітні 2016 року, а перевірку проведено лише у вересні 2016 року, тобто через п'ять місяців, хоча за Законом має бути проведено протягом 30 календарних днів.

Таким чином, податковим органом був порушений порядок призначення та проведення камеральних перевірок, визначений ПК України.

Відповідно до положень ч.7 ст.9 КАС України адміністративним судам під розгляду спорів дозволяється застосовувати до спірних правовідносин аналогію права.

Виходячи з цього, суд вражає за необхідне застосувати до спірних правовідносин принципи, закладені в рішеннях Верховного Суду України щодо визнання протиправними наслідків (рішень) суб'єкту владних повноважень, які мали місце за умови порушення ним порядку призначення та проведення контрольного заходу (перевірки).

Відповідно до положень ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно постанови Верховного Суду України від 27.01.2015 року по справі №21-425а-14 (номер рішення у ЄДРСР - 43075087) суд доходить таких висновків: аналізованими нормами ПК, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, Верховний Суд України у цьому рішенні зазначає, якщо суб'єктом владних повноважень було не дотримано встановленого законом порядку призначення контрольного заходу (перевірки), це призводить до визнання такого заходу незаконним та не породжує правових наслідків такого.

Окрім того, суд вважає, що податковий орган припустився невірного застосування норм матеріального права під час складання висновків акту камеральної перевірки з огляду на наступне.

Позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень місяць за формою, визначеною наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 23.09.2014р. №966, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.10.2014р. за №1267/26044 (надалі - Наказ №966).

Відповідно до п.8 Розділу І Наказу № 966, до податкової звітності з податку на додану вартість (далі - податкова звітність) належать: податкова декларація з податку на додану вартість з додатками; уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок з додатками; розрахунок податкових зобов'язань, нарахованих отримувачем послуг, не зареєстрованим як платник податку на додану вартість, які постачаються нерезидентами, у тому числі їх постійними представництвами, не зареєстрованими платниками податків, на митній території України.

Положеннями п.10 Розділу III Порядку № 966 встановлено, що додатками до декларації є: розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1) (додаток 1); розрахунок суми залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до 01 лютого 2015 року (Д2) (додаток 2); розрахунок суми бюджетного відшкодування (ДЗ) (додаток3); заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету (Д4) (додаток 4); розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) (додаток 5); довідка (Д6) (додаток 6) подається платниками, які заповнюють рядки 3, та/або 4, та/або 5 декларації, та підприємствами (організаціями) інвалідів; розрахунок (перерахунок) частки використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних операціях (Д7) (додаток 7); заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8) (додаток 8); розрахунок питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг у вартості всіх товарів/послуг (ДС9) (додаток 9).

Крім того, форма податкової декларації з податку на додану вартість, затверджена Наказом №966, не передбачає і рядки 18,1,18.2.

Таким чином, ми вважаємо безпідставними посилання Відповідача на те, що позивачем порушенно вимоги п. 10 ст. 201 Податкового кодексу України, у зв'язку з незаповненням обов'язкового додатку №10 до податкової декларації з податку на додану вартість і не відображення даних у рядках 18.1, 18.2, оскільки такий додаток і рядки Наказом №966 не були передбачені.

Крім того, пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, Відповідач в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні послався на норму Податкового кодексу, вимоги якої нібито порушені Позивачем, яка не стосується предмету камеральної перевірки, на підставі результаті якої приймалось оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Між тим, зазначені вище рядки в податковій декларації з податку на додану вартість (18.1, 18.2) і додаток №10 до неї були запровадженні наказом Міністерства фінансів України «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» від 28.01.2016 року №21, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №159/28289 (далі за текстом - Наказ № 21), оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII внесені зміни до Податкового кодексу України в частині визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість та їх сплати до бюджету, зокрема, сільськогосподарськими товаровиробниками, зокрема, до статті 209 Податкового кодексу України.

Наказ № 21 був офіційно опублікований в газеті "Урядовий кур'єр" 30.01.2016 року і згідно його п.4 набирав чинності з першого числа, місяця, що настає за місяцем його офіційного опублікування, а саме з 01.02.2016 року.

Пунктом 209.2 ст.209 Податкового кодексу України (в чинній редакції на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, зокрема, що згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована О сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.3.1 ст.3 Податкового кодексу України, податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин; чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі? Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якбю дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вказана позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року по справі №1-7/99.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року справа «Кечко проти України» (Заява №63134/00) для застосування нормативно-правового акта до правовідносин, які виникли до його введення в дію необхідна наявність в даному нормативно-правовому акті ретроактивних положень.

Однак, в Законі №909-УІІІ та Наказі №21 відсутні положення, які вказують на застосування даних нормативних актів до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності.

Крім того, згідно листа ДФС України «Про податкову декларацію з податку на додану вартість з 1 січня 2016 року» від 02.02.2016 року №3240/7/99-99-19-03-00-17 з метою забезпечення виконання нових правил оподаткування, запроваджених з 1 січня 2016 року, Міністерством фінансів України наказом від 28.01.2016 року №21 «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» затверджена нова форма декларації з податку на додану вартість. Враховуючи те, що останні зміни в оподаткуванні, які запроваджено з 1 січня 2016 року, повною мірою можуть бути відображені лише в податковій декларації з податку на додану вартість, що затверджена Наказом №21, податкова звітність з податку на додану вартість, починаючи із звітного періоду січень 2016 року, усіма платниками податку подається за новою формою в електронному вигляді.

Таким чином, як роз'яснила сама ДФС України, податкова декларація з податку на додану вартість за новою формою з відповідним додатком №10 та рядками 18.1, 18.2 має бути подана, починаючи лише зі звітного періоду - січень 2016 року, а тому твердження відповідача, що позивач мав подати декларацію за такою формою за грудень 2015 року є безпідставним.

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Комінтернівської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 28.09.2016 року № підлягає задоволенню на підставі положень ч.2 ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Комінтернівської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області № від 28.09.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Єфіменко К.С.