Справа № 559/900/17
Суддя: Ходак С. К.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 559/900/17
провадження №2а/559/135/2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі : головуючого судді - Ходак С.К.

при секретарі Федчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дубно справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі про порушення права на соціальний захист, визнання неправомірним рішення про припинення виплати пенсії та зобов"язання поновити виплату пенсії,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2017 року позивачка звернулась до суду із вищевказаним адміністративним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтовано наступним.

З 07 листопада 2013 року вона - ОСОБА_1, перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області і отримувала пенсію по інвалідності II групи. У відповідності із ст.ст.8, 30-35 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі висновку Дубенської міжрайонної МСЕК (Довідка серія АВ № 0410385 від 13.11.2015 р.) з 13.11.2015 року їй змінено групу інвалідності з II групи на III групу інвалідності загального захворювання. Разом з тим, пенсія по інвалідності, як інваліду III групи з 01.06.2016 року, не виплачується.

З метою з'ясування причин невиплати пенсії, як інваліду 3-ї групи, 23.03.2017 року звернулася із заявою до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області.

На дану заяву листом від 27.03.2017 року № 10/02-20-О управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області повідомило, що причиною припинення виплати пенсії являється положення ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції Закону від 02 березня 2015 p. № 213-VIII), відповідно до якого : - «...у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються» - на підставі чого їй, як державному службовцю, припинено виплату призначеної пенсії з 01 червня 2016 року. Про те, що УПФУ припинило виплату пенсії, як інваліду 3-ї групи, дізналась з листа-відповіді управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області № 10/02-20-0 від 27.03.2017 року, тому що до часу подання запиту та отримання відповіді на нього її про час та підстави припинення виплат ніхто не повідомляв.

На думку позивачки, дії управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області є невірними та такими, що порушують: ст.ст.8,19,22,46,58,64 Конституції України стосовно соціального захисту громадян, і верховенства права, ст.ст.1,2,28 Конвенції ООН «Про права інвалідів» стосовно їх захисту, а також визначення ст.8 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо права на отримання пенсії по інвалідності і розцінюється, як дискримінація відносно неї з боку управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області за ознакою інвалідності.

Позивачка, вважає бездіяльність відповідача щодо не поновлення їй виплати пенсії за ІІІ групою інвалідності незаконною, оскільки, на її думку, цим порушено її права та інтереси, що охоронювані чинним законодавством, тому просить суд визнати неправомірною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області та поновити виплату пенсії як інваліду третьої групи в повному обсязі з 01 червня 2016 року.

А також визнати причини пропущення строку для звернення до суду поважними з огляду на те, що лише після отримання відповіді відповідача їй стало відомо про незаконність відмови відповідача у виплаті пенсії починаючи з 01 червня 2016 року.

В судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник відповідача Тимощук Л.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, дала пояснення згідно поданих заперечень. Зазначила, що припинення виплати пенсії ОСОБА_1 здійснено у зв'язку із змінами законодавства. Згідно ст.37 ЗУ "Про державну службу", відповідно до якої у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2016 року і з 01.01.2016р по 31.12.2016р та продовжено з 01.01.17р по 31.12.17р виплати припинено особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) які працюють на посадах та на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу" призначені пенсії не виплачуються"- на підставі чого їй, як державному службовцю, припинено виплату призначеної пенсії. У відповідності до норм ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді державного службовця, а тому виплата пенсії із урахуванням вказаних вище положень не може здійснюватись.

Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали адміністративної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, дійшов висновку про таке.

З 07 листопада 2013 року ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області і отримувала пенсію по інвалідності II групи. На підставі висновку Дубенської міжрайонної МСЕК (Довідка серія АВ № 0410385 від 13.11.2015 р.) з 13.11.2015 року їй змінено групу інвалідності з II групи на III групу інвалідності загального захворювання (а.с.11,12). Пенсія по інвалідності ОСОБА_1, як інваліду III групи, з 01.06.2016 року, не виплачується.

Встановлені обставини не є спірними, сторонами спору визнавались, а тому доказуванню не підлягають.

Спірним є правомірність дій відповідача щодо зупинення виплати позивачу пенсії по інвалідності.

23.03.2017 року позивачка звернулася із заявою до управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області, у відповідь на яку листом від 27.03.2017 року № 10/02-20-О управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області повідомило, що причиною припинення виплати пенсії являється положення ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (в редакції Закону від 02 березня 2015 p. № 213-VIII), відповідно до якого : - «...у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2017 року особи, на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», «Про прокуратуру» пенсії, призначені відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не виплачуються» (а.с.9).

Згідно довідки, виданої головою Дубенської районної державної адміністрації, встановлено, що ОСОБА_1 з 01 квітня 2014 року працює на посаді головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції апарату райдержадміністрації (а.с.10).

Статтею 6 КАС України визначено право особи на судовий захист, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Положеннями ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На реалізацію конституційних норм приписами ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що діяли на час призначення пенсії позивачці, передбачалось та встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого ст. 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Згідно ст.34 цього Закону, пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Наведене свідчить, що соціальний захист населення є однією із складових соціальної політики держави та гарантією з її сторони по відношенню до населення. Отож, з моменту призначення державою пенсії позивачка мала виправдані очікування на її гарантоване отримання без обмеження у часі, незалежно від внесення змін до законодавства, на якій роботі чи посаді вона перебуває чи не перебуває, такі виплати їй встановлені були безстроково, проте припинені з 01.06.2016 року.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яким було внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. З 01.01.2016 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 від 24.12.2015 року, яким продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави стверджувати про наступний порядок їх правового застосування: у разі, якщо особа, якій призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (незалежно від часу призначення), працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їм не проводилась.

Разом з тим, пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» такий відповідний закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, і таким чином у зв'язку з цим з вказаної дати втратили чинність, зокрема норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначались.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24.12.2015 року №911-VІІІ, яким було внесено зміни до ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/довічне грошове утримання не виплачуються.

Цим же законом були внесенні зміни також в ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, які полягали в тому, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 «У справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень другого речення частини сьомої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, відповідно до якого тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Рішення Конституційного Суду України набирало чинності в момент проголошення і визнає відповідні норми законодавства неконституційними саме з часу прийняття.

Таким чином, з 01 травня 2016 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Закону України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантованест.46 Конституції України, обмеження якого неможливе, з врахуванням наведених положень чинного законодавства.

Судом також не встановлено підстав для відмови у поновленні виплати раніше призначеної пенсії позивачу.

Так, згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідачем за змістом вимог ст. 71 КАС України не надано суду доказів, що позивачка не має права на поновлення виплати раніше призначеної пенсії по інвалідності.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дата набрання чинності для України 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що право власності, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (пункт 21 рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

Суд вважає, що відповідачем було протиправно не відновлено виплату пенсії позивачці, чим незаконно позбавлено її права на «виправдані очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності на майно в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини.

У той же час, з 01.01.2016 року по 20.12.2016 року та з 01.01.2017 року і по теперішній час мають місце дискримінаційні умови по відношенню до осіб, які є інвалідами ІІІ групи та, які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII "Про державну службу", до яких відноситься позивачка, що зменшує рівне здійснення нею прав по відношенню до інших категорій осіб (інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які є соціально захищеними.

Крім того, ст. 99 КАС України передбачає шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду.

Відповідно до положень статті 87 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) за минулий час без обмеження будь-яким строком, виплачуються лише ті суми пенсії, які були нараховані, але не виплачені з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. У справі, що розглядається, підставою звернення до суду стала відмова відповідача стосовно визнання права позивача на отримання пенсії по інвалідності. Таким чином, посилання позивача про поновлення строку для звернення до суду з адміністративним позовом на статтю 87 зазначеного Закону є необґрунтованим. Отже, на думку суду, строк звернення до суду, передбачений ст.99 КАС, позивач пропустив без поважних причин.

Таке ж правило закріплене частиною другою статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», у якій йдеться про те, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в межаж строку звернення до суду.

Зважаючи на встановлені судом обставини, які були перевірені в контексті правових норм регулювання спору та міжнародних правових норм, суд, з метою захисту прав позивача зі сторони суб'єкта владних повноважень, вважає за необхідне здійснити захист шляхом визнання бездіяльності відповідача щодо припинення нарахування і виплати позивачеві пенсії, призначеної як інваліду ІІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 грудня 2016 року, неправомірною, право ОСОБА_1 унаслідок таких дій порушеним та таким, що підлягає відновленню судом шляхом поновлення пенсійних виплат з указаної дати.

Керуючись ст.22, 46 Конституції України, ст. 30, 46, 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 11, 71, 158, 159, 161, 162, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі про порушення права на соціальний захист, визнання неправомірним рішення про припинення виплати пенсії та зобов"язання поновити виплату пенсії - задоволити частково.

Визнати незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як інваліду третьої групи.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області поновити виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як інваліду третьої групи в повному обсязі з 01 грудня 2016 року.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дубенському районі Рівненської області судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень в дохід держави.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: