Справа № 227/513/17
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тітова Т.А.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року справа №227/513/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Васильєвої І.А., суддів Василенко Л.А., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Томах О.О., за участю представника відповідача Леонтовича С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2017 р. у справі № 227/513/17 (головуючий І інстанції Тітова Т.А.) за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації про визнання дії протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації, в якому просила, визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті адресної допомоги, зобов'язати відповідача провести дії відповідно до вимог чинного законодавства та призначити і виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу, як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 01.04.2016 року (а.с.1-3).

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2017 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.33-34).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з апеляційною скаргою і просив апеляційний суд скасувати рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що позивачу дійсно з 13.03.2015 року було припинено виплату щомісячної адресної допомоги. Також, було припинено позивачу допомога на наступний період, а саме шість місяців, на підставі пункту 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 (далі - Порядок № 505). Після закінчення цього періоду, а саме у березні 2016 року, позивач на підставі Порядку № 505 звернувся за призначенням адресної допомоги у зв'язку з фактичним працевлаштуванням, тобто, просила призначити за новими обставинами, як працевлаштована особа. Таким чином, позивач звернувся за новим призначенням у зв'язку з новими обставинами, а не продовження виплати. Застосування п. 7 Порядку № 505, до громадян, які працевлаштовані є неможливим. Поняття наступний період обмежується шістьма місяцями, а тому по закінченню цього період, позивач має право звернутися за призначенням таких виплат.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню

Позивач у судове засідання не з'явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації, як внутрішньо переміщена особа.

13 листопада 2014 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 16.12.2014 року, позивачу було призначено допомогу за період з 13.11.2014 року по 12.10.2015 року в розмірі 442 грн., за період з 13.01.2015 року по 12.03.2015 року в розмірі 221 грн. та в подальшому з 13.03.2015 року виплату припинено (а.с.27).

11 січня 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.25).

Управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації листом від 20.01.2017 року № 03-3/117 відмовило позивачу у призначенні щомісячної адресної допомоги. Відмова обґрунтована тим, що позивачу на підставі п.7 Порядку № 505 у зв'язку із не працевлаштуванням було припинено виплату допомоги. Тому, на підставі п.7 та абз. 3 п.12 Порядку № 505 при повторному зверненні позивач втратив право на призначення адресної допомоги, навіть за умов подальшого працевлаштування (а.с.24).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції посилався на вимоги абз. 2 п. 3, п 7 та п. 12 Порядку № 505.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.1 Закону № 1706-VII, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами ст. 2 зазначеного Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За частиною 8 зазначеної статті, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії. Термін дії такої довідки становить шість місяців з моменту її видачі.

Згідно ст. 12 Закону № 1706-VII, рішення про скасування дії довідки надається уповноваженим органом у сфері міграції внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з моменту прийняття такого рішення.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, тобто, зазначений документ до його скасування або закінчення терміну дії підтверджує той факт що особа самостійно покинула своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 Порядку № 505 (в редакції на час припинення виплати допомоги) передбачено, що грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі (далі - особа, яка переміщується), а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 2 Порядку № 505 (в редакції на час повторного звернення позивача за призначенням допомоги) передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців..

Відповідно до пункт 7 Порядку № 505 (в редакції на час припинення виплати допомоги), якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України чи в районах проведення антитерористичної операції, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що держава бере на себе обов'язок по наданню грошової допомоги особам, які переміщуються, якому кореспондує обов'язок останніх протягом двох місяців з дня призначення такої допомоги працевлаштуватися, крім випадків, якщо допомога призначається непрацездатній особі. У випадку відсутності факту працевлаштування протягом двох місяців допомога має бути зменшена на 50 відсотків на два місяці, після чого припинена.

Крім того, підстави для припинення виплати грошової допомоги визначаються також пунктом 12 Порядку № 505.

Вищезазначені норми містить вичерпний перелік підстав для припинення виплати грошової допомоги призначеної відповідно до Порядку.

Колегія суддів також зазначає, що вищезазначеним Пордком не заборонено звертатись позивачу з заявою саме про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначені такої допомоги не має.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 212 від 31.03.2015 р., що набрала чинності з 23.04.2015 р., доповнено Порядок № 505 від 01.10.2014 р., а саме пункт 3 такого змісту:

«Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.

Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.».

Також, пункт 12 доповнити абзацом такого змісту:

«Виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім'ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.».

Тобто, на час припинення позивачу виплати щомісячної адресної допомоги, вищезазначеним Порядком не передбачалась заборона у подальшому призначенні позивачу такої допомоги.

Колегія суддів, вважає, що оскільки при припиненні позивачу виплати адресної допомоги з будь-яких підстав, обмежень щодо її подальшого припинення не існувала, посилання на цю обставину, як підставу для відмови в призначенні цієї допомоги в подальшому порушує права позивача.

Також, колегія суддів заважує, що при припиненні виплати адресної допомоги позивача жодним чином не було попереджено про наслідки.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

Так, Конституційний суд України у своєму Рішенні 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначив, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку № 505, для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім'ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред'являє довідки всіх членів сім'ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Отже, зазначеним Порядком відокремлено поняття, підстави та порядок призначення грошової допомоги, призначення допомоги на наступний шестимісячний строк та поновлення раніше припинених виплат.

З наведеного вбачається, що п. 12 Порядку № 505 в редакції Постанови № 212, передбачено строк звернення саме для поновлення вже призначеної на шість місяців допомоги, а не звернення з новою заявою.

Колегія суддів зазначає, що позивач у січні 2017 року звертався до відповідача з заявою не про поновлення призначеної допомоги, виплата якої була припинена, а про призначення державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, тому посилання відповідача на порушення пунктів 7, 12 Порядку № 505 є безпідставним.

З адміністративного позову вбачається, що позивач звернувся з позовними вимогами щодо зобов'язання відповідача призначення і виплати позивачу щомісячну адресну допомогу з 01.04.2016 року.

Разом з цим, відповідно до п.2 Порядку № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Отже, допомога призначається з дня звернення з відповідною заявою, а саме 11.01.2017 року.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку щодо неправомірності дій відповідача у відмові в призначені адресної допомоги з зобов'язанням призначити та виплатити позивачу щомісячну адресну допомогу як особі, що переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 11.01.2017 року.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2017 р. у справі № 227/513/17, - задовольнити частково.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 березня 2017 р. у справі № 227/513/17, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації щодо відмови ОСОБА_3 у призначені та виплаті щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 11 січня 2017 року.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Добропільської райдержадміністрації здійснити призначення і виплату ОСОБА_3 щомісячної адресної грошової допомоги, як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви від 11 січня 2017 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 24 травня 2017 року.

Головуючий суддя: І.А.Васильєва

Судді: Л.А. Василенко

А.В. Гайдар