Справа № 754/12766/16-а
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

25 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, треті особи: служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 506 від 30 серпня 2016 року про відмову у наданні дозволу на укладання договору купівлі - продажу ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1;

- зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_5 та надати дозвіл на укладення договору купівлі-продажу належної ОСОБА_2 1/2 частини квартири АДРЕСА_1;

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18.09.2014 року по справі № 754/1650/14ц квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 та його колишній дружині - ОСОБА_3 в рівних долях (а.с. 7 - 11).

На час розгляду справи в квартирі зареєстровано шість осіб: ОСОБА_2 - позивач у справі, ОСОБА_3 - колишня дружина позивача, ОСОБА_6 - мати позивача, ОСОБА_7 - дочка позивача та ОСОБА_8, 2008 р.н. - син колишньої дружини позивача та ОСОБА_9, 2004 р.н. - син дружини позивача (а.с. 13).

Представник позивача - ОСОБА_5 звернулась до Органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання дозволу на укладання договору купівлі - продажу належної ОСОБА_2 частини квартири, право користування якою мають діти.

Відповідно витягу з протоколу № 15 засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - комісія) від 18 серпня 2016 року зазначене питання розглянуто комісією та у наданні дозволу відмовлено у зв'язку з тим, що між батьками дітей немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти (а.с. 24).

На підставі зазначеного рішення комісії розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.08.2016 року № 506 «Про надання дозволу громадянам на відчуження майна та вирішення інших питань від імені дітей», п. 20 відмовлено в наданні дозволу на укладання договору купівлі - продажу належної ОСОБА_2 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, право користування якою мають малолітні ОСОБА_9, 2004 р.н. та ОСОБА_8, 2008 р.н., у зв'язку з тим, що між батьками дітей не має згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна, право користування яким мають малолітні діти (а.с. 23).

Вважаючи вказане розпорядження протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне розпорядження прийняте відповідачем в порядку, на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством.

Перевіряючи правильність застосування судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить з наступного.

Законом України «Про охорону дитинства», зокрема статтею 5 його, встановлено, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своєї компетенції, забезпечують захист особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Відповідно до положень, закріплених статтею 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері соціального захисту населення належать делеговані їм повноваження з вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно з положеннями частини 3 зазначеної статті контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла зобов'язані здійснювати органи опіки та піклування.

У ч. 1 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02.06.2005 року №2623-IV (надалі - Закон №2623-IV) зазначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень (ч. 2 ст. 12 Закону №2623-IV).

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону (ч. 3 ст. 12 Закону № 2623-IV).

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям (ч.4 ст.12 Закону №2623-IV).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

На виконання вимог ч. 10 ст. 177 Сімейного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 затверджений Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини (надалі - Порядок №866).

Відповідно до п. 66 Порядку №866 дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

З довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва від 05.10.2016 № 2140 вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1, крім інших осіб, зареєстровано двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_9, 2004 р.н. (син ОСОБА_2 та ОСОБА_5Г.) та ОСОБА_8 (син ОСОБА_3.), 2008 р.н.

З матеріалів справи вбачається, що частки співвласників квартири не виділено, порядок користування квартирою не встановлено.

ОСОБА_3, мати неповнолітнього ОСОБА_8, який зареєстрований у спірній квартирі, згоди на відчуження ? частки квартири ОСОБА_2 не надала.

З огляду на викладене, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення про надання згоди на відчуження позивачем ? частини квартири.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ст. ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Повний текст ухвали виготовлено 25.05.2017

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.