Справа № 420/95/17
Суддя: Стеценко О. С.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 29.05.2017
ЄУ № 420/95/17
Провадження №2-а/420/16/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.

за участю секретаря Рожкової Л.В.

позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського неправомірною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській область щодо не складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги, який затверджується особою, на яку покладено виконання таких функцій, та не видання наказу про виплату такої допомоги, ОСОБА_1, відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 97, ст. 98, підпункту В пункту 4 ч. 1 ст. 99, ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію»;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Луганській область скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги, який затвердити особою, на яку покладено виконання таких функцій, та видати наказ про виплату такої допомоги, ОСОБА_1, відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 97, ст. 98, підпункту В пункту 4 ч. 1 ст. 99, ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію»;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1, у сумі 112 000 (сто дванадцять тисяч) грн., яку перерахувати на картковий рахунок МФО 304665, КОД , № транзитного рахунку за операціями з платіжними картками 0904, № карткового рахунку 7830, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 14.11.1997 по 06.11.2015 він проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 продовжив службу у Головному управлінні Національної поліції в Луганській області. Позивач під час проходження служби в органах внутрішніх справ, як працівник міліції, а з 07.11.2015 в Національній поліції України, як поліцейський, при виконанні службових обовязків, у тому числі під час безпосередньої участі в антитерористичних операціях, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, отримав захворювання. Згідно до висновку військово-лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» (свідоцтво про хворобу № 102 від 08.07.2016), позивач визнаний не придатний до військової служби у звязку із захворюванням, повязаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Висновком медико-соціальної експертної комісії Луганської області (далі - МСЕК) позивачу встановлено третю групу інвалідності та 60 процентів втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними довідками МСЕК від 19.07.2016 за № 441339 серії 12 ААА та №2005104 серії 12 ААА. Підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Луганській області з 24.06.2016 було звільнено за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Луганській області з заявою з додатками про призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із втратою працездатності поліцейського, надавши всі необхідні документи для призначення такої допомоги. Однак листом ГУНП в Луганській області № 5531/111/22/05-2016 від 29.12.2016 йому було відмовлено у призначенні допомоги та повернуто без виконання повний пакет документів, оскільки випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлена внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з виконанням службових обов'язків або проходженням служби в органах внутрішніх справ, статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені. Призначення та виплата одноразової грошової допомоги можлива у разі відповідності висновку МСЕК до випадків, передбачених статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію». Позивач вважає таку відмову та повернення без виконання документів неправомірною, тому що він має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 4 від 11.01.2016.

Відповідно до письмового заперечення від 15.02.2017 відповідач позовні вимоги не визнав та просить відмовити за необґрунтованістю, оскільки випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлена внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з виконанням службових обов'язків або проходженням служби в органах внутрішніх справ, статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені.

Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.05.2017 позовні вимоги не визнав та просив відмовити за необґрунтованістю, з підстав викладених у запереченні. Крім того, зазначив, що наказ МВС України від 12.09.2016 № 916 «Про внесення змін до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» на позивача не розповсюджується, оскільки ОСОБА_1 був звільнений до набрання ним законної сили, а відповідно до ст. 58 ОСОБА_3 України закон зворотної сили не має. Позивачу фактично не було відмовлено в призначенні допомоги, а лише повернуто документи, оскільки йому необхідно звертатись в іншому порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 14.11.1997 по 24.06.2016 проходив службу в органах внутрішніх прав України та Національній поліції України.

Згідно наказу № 411 о/с від 24.06.2016 виданого Головним управлінням Національної поліції у Луганській області, підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Луганській області, звільнено за ст.77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 24.06.2016 (а.с. 12).

Відповідно до наказу № 462 о/с від 18.07.2016 виданого Головним управлінням Національної поліції у Луганській області, внесено часткову зміну до пункту наказу ГУНП в Луганській області від 24.06.2016 № 411 о/с щодо: «підполковника поліції ОСОБА_1 заступника начальника тренінгового центру Головного управління Національної поліції в Луганській області, вважати звільненим за ст.77 ч. 1 п. 2 (через хворобу), з 24.06.2016, підстава звільнення свідоцтво про хворобу від 08.07.2016 року № 102 видане військово-лікарською комісією ДУ «ТМО МВС України по Луганській області». Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні: 22 роки 06 місяців 12 днів (у т.ч. час навчання 02 роки 00 місяців 23 дні), у пільговому обчисленні: 28 років 00 місяців 27 днів» (а.с. 13).

Згідно довідки ГУНП в Луганській області № А-4487 від 05.07.2016, ОСОБА_1 в період з 01.08.2014 по 07.11.2015, з 07.11.2015 по 24.06.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО на території Луганської області (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про хворобу № 102 від 08.07.2016 військово - лікарської комісії Державної установи «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Луганській області» ОСОБА_1 встановлено захворювання, пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.16 -17)

Згідно довідки серії 12 ААА № 005104 від 19.07.2016, виданої Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 60% з 19.07.2016 до 01.08.2017; причина втрати професійної працездатності захворювання «ДА», пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.19).

У зв'язку з цим, з 19.07.2016 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності з причини захворювання «ДА», пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою з акту огляду медіко-соціальною експертною комісією № 441339 від 19.07.2016 (а.с.18).

В серпні 2016 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Луганській області із заявою та усіма необхідними документами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із втратою працездатності поліцейського.

Листом № 5531/111/22/05-2016 від 29.12.2016 позивачу було повідомлено, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлено внаслідок захворювання, поранення (контузії, травм або каліцтва), пов'язаних з виконанням службових обов'язків в органах внутрішніх справ, статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію» не передбачені. Також йому був повернутий пакет документів (а.с. 15).

Перевіряючи дії відповідача на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015.

Розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України " Про Національну поліцію" передбачено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, в разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок зазначених причин.

Згідно з ч. 2 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97 - 101 Закону України «Про Національну поліцію», наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за №1 63/28293, який набрав чинності 29.02.2016.

Порядком № 4 визначено механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - ОГД) у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з п. 1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання ОГД у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Розділу ІІІ Порядку № 4 визначено, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Відповідно до пункту 5 розділу III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу:

1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності;

2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії, які звіряються з оригіналом документа: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) поліцейського, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідний контролюючий орган і має відповідну відмітку в паспорті).

Пунктом 1 Розділу IV Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення ОГД складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський.

Керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати ОГД, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови (п. 2 Розділу IV Порядку № 4).

Положенням Порядку № 4 передбачено, що одноразова грошова допомога у разі встановлення інвалідності проводиться за останнім місцем служби.

Таким чином, заява (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності має бути подана працівником за останнім місцем служби.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.11.2015 позивача прийнято на службу до Головного управління Національної поліції в Луганській області, тобто з цієї дати на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області № 411 о/с від 24.06.2016 ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції.

Останнім місцем служби позивача, як поліцейського, є Головне управління Національної поліції в Луганській області.

Враховуючи викладене, органом, до якого позивач повинен був звертатись з заявою (рапортом) про виплату спірної грошової допомоги, є Головне управління Національної поліції в Луганській області.

Аналіз зазначених норм матеріального права та правова позиція Вищого адміністративного суду України, викладена у постанові від 03 лютого 2017 року по справі № 357/8433/16-а.

Суд дійшов висновку, що позивач відповідає визначеним у Порядку № 4 критеріям та є таким, що має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги.

Наказом МВС України від 12.09.2016 № 916 «Про внесення змін до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» внесені зміни в «Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського» від 29.01.2016 №163/28293, а саме пункту 5 розділу 1.

Підпунктом 4 пункту 5 розділу 1 Порядку № 4 дано значення терміну «пов'язаного з проходженням служби в поліції», що визначає випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності чи втрати працездатності поліцейського. Так, пов'язаного з проходженням служби в поліції (пункти 4, 6 частини першої статті 97 Закону) - обставина, яка виникла внаслідок отриманого захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).

Суд звертає увагу на те, що відповідач діяв не у спосіб та не в порядку, що визначені чинним законодавством, відтак його бездіяльність є противоправною.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» розміри одноразової грошової допомоги поліцейським визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату, внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня 2017 року становить 1600 грн.

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, визначеної у підпункті «в» пункту 4 ст. 99 Закону України «Про Національну поліцію» на день ухвалення рішення має становити 112 000 грн. (1600 грн. х 70).

Відповідно до пунктів 2, 3, 5 Розділу ІІІ Порядку № 4 посадові особи поліції у межах своїх повноважень повинні сприяти особам, які мають право на призначення і отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства України, в отриманні та оформленні ними документів, необхідних для своєчасного ухвалення рішення про призначення і виплату зазначеної допомоги. Заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

У своїй відмові відповідач не посилається на недостатність документів, поданих позивачем для виплати одноразової грошової допомоги, а обґрунтовує свою бездіяльність виключно колізіями в законах та неповнотою законодавчих актів.

Абзацом 2 п. 7 Розділу - оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги Порядку № 4 передбачено, що фінансові підрозділи мають право витребувати від інших підрозділів поліції та у осіб, яким оформляється ОГД, до оформлені документи, а також вимагати подання інших документів, необхідних для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

У пункті 2 Розділу ІV Порядку № 4 зазначається, що керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції) у п'ятнадцятиденний строк приймає рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги, у якому проходив (проходить) службу поліцейський, шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Статтею 100 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров'я відповідно до закону та інших нормативно-правових актів. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Тому не є підставою відмова відповідачем у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу у зв'язку з тим, що випадки, за яких призначається одноразова грошова допомога поліцейським, яким інвалідність встановлена внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов'язаних з виконанням службових обов'язків або проходженням служби в органах внутрішніх справ, ст. 97 Закону не передбачені.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що на даний час питання виплати одноразової грошової допомоги особам, які отримали інвалідність в результаті захворювання під час служби в ОВС, урегульовані, відмова відповідача виплатити таку одноразову допомогу позивачу не ґрунтується на вимогах закону, а тому є неправомірною.

Аналіз зазначених норм матеріального права та правова позиція Вищого адміністративного суду України, викладена у постанові від 23 листопада 2016 року по справі № 825/1394/16.

Оскільки наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги підтверджено наявними у нього та поданими відповідачу разом з відповідною заявою доказами, суд приходить до висновку про протиправність відмови Головного управління Національної поліції в Луганській області у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідно до статті 124 ОСОБА_3 України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 ОСОБА_3 України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_3 та законами України.

Згідно статті 8 ОСОБА_3 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

ОСОБА_3 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_3 України і повинні відповідати їй.

ОСОБА_3 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_3 України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 ст. 11 КАС України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

В частині 4 ст. 105 КАС України міститься виключний перелік вимог адміністративного позову, серед яких: стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Водночас, сума, яку позивач бажає отримати від відповідача, є грошовою допомогою, яку суб'єкт владних повноважень не лише не виплачує, а й не нараховує позивачу. Отже, з метою повного захисту прав позивача, суд зобов'язує відповідача вчинити на його користь певні дії, спрямовані на отримання позивачем допомоги, яка є гарантією держави (п.2 ч.4 ст. 105 КАС України).

Суд, не приймає доводи відповідача про те, що позивачу необхідно було звертатись до відповідача з посиланням на інший порядок, а тому відповідач фактично не відмовив ОСОБА_1 у призначенні допомоги, оскільки це спростовується листом Головного управління НП в Луганській області № 5531/111/22/05-2016 від 29.12.2016, з якого чітко вбачається відмова щодо виплати одноразової допомоги ОСОБА_1

Суд також не приймає посилання відповідача на ст. 58 ОСОБА_3 України, оскільки така підстава не була викладена у листі Головного управління НП в Луганській області від 29.12.2016, яким було відмовлено позивачу у призначенні допомоги.

Отже, на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати за подання позову підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 17, 18, 69-72, 105, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського неправомірною та зобовязання вчинити певні дії,задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не складання висновку про призначення одноразової грошової допомоги, який затверджується особою, на яку покладено виконання таких функцій, та не видання наказу про виплату такої допомоги, ОСОБА_1, відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 97, ст. 98, підпункту В пункту 4 ч. 1 ст. 99, ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію».

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Луганській область скласти висновок про призначення одноразової грошової допомоги, який затвердити особою, на яку покладено виконання таких функцій, та видати наказ про виплату такої допомоги, ОСОБА_1, відповідно до вимог пункту 4 ч. 1 ст. 97, ст. 98, підпункту В пункту 4 ч. 1 ст. 99, ст. 100 Закону України «Про Національну поліцію».

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області одноразову грошову допомогу на користь ОСОБА_1 у сумі 112 000 (сто дванадцять тисяч) грн., яку перерахувати на картковий рахунок МФО 304665, КОД , № транзитного рахунку за операціями з платіжними картками 0904, № карткового рахунку 7830, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь держави, судовий збір у сумі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Новопсковський районний суд Луганської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2017.

Суддя: О.С. Стеценко