Справа № 636/841/17
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №636/841/17
Провадження №2-а/636/74/17
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2017 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області в складі:
головуючої судді Дьоміної О.П.
при секретарі Коваленко О.А.
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій, -
В С Т А Н О В И Л А:
13.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить:
- визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації щодо перерахунку позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік - протиправною;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації здійснити перерахунок та нарахувати щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації провести відповідну виплату в сумі 4 730 грн. 00 коп.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що має статус учасника бойових дій та наділений державою пільгами, компенсаціями і гарантіями, визначеними Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року встановлено - щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Даний закон із змінами набрав чинності з 01.01.1999 року та діє на сьогоднішній день.
Відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування "мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У ст. 7 Закону України " Про Державний бюджет України на 2016 рік" зазначено, що у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з 1 січня 2016 року становив 1 074,00 гривні, з 1 травня 2016 року становить 1 130,00 гривень.
ОСОБА_1 звернувся із заявою до УСЗН Надвірнянської райдержадміністрації 17.11.2016 року з листом та попросив надати роз`яснення щодо проведення таких виплат. 22.11.2016 року надійшла відповідь за № 3313/07, що УСЗН Надвірнянської райдержадміністрації відповідно до поданих списків була виплачена грошова допомога, але прізвища ОСОБА_1 там не було. 29.11.2016 року головним спеціалістом відділу «Надвірнянське бюро правової допомоги», інтересах позивача було надіслано запит до Командира 92-ї механізованої бригади в/ч п.п НОМЕР_1 , на який 09.12.2016 року надійшла відповідь за №10/1180 та з якої позивач дізнався, що списки подавались до органів соціального захисту в м. Чугуїв і йому було виплачено грошову допомогу в розмірі 920 грн., посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, що всупереч діючому законодавству є в значно меншому розмірі, ніж передбачено Законом. Таким чином, позивач вказує, що йому було недоплачена сума в розмірі 4 730 грн. і він вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах, передбачених ст. ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків: пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Згідно з п.п. 3.2, 4.9, 4.10 Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженим наказом міністра праці та соціальної політики України від 25 квітня 2006 року за № 147, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 червня 2006 року за № 683/12557, цей центр здійснює підготовку документів на виплату всіх видів соціальної допомоги та інших грошових виплат, проводить перерахунки розмірів грошової допомоги різним категоріям одержувачів пільг. При визначенні мінімального розміру пенсії за віком не було встановлено обмежень щодо можливості застосування мінімального розміру пенсії. Зміни до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не внесено. Таким чином, щорічну разову грошову допомогу учасникам бойових дій слід було сплачувати у повному обсязі.
Посилаючись на норми Конституції України та рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу 1, п. п. 61-63, 66 розділу 2, п. 3 розділу 3 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу п. п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», позивач зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» є неконституційною і суперечить Конституції України, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Позивач наголошує, що його право на отримання щорічної одноразової грошової допомоги, як учасника бойових дій, не може бути поставлене у залежність від бюджетних асигнувань, і разом з тим потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України.
Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що йому сплачено щорічну разову грошову допомогу, як учаснику бойових дій, у розмірі меншому, ніж це передбачено нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому, на його думку, існує необхідність поновлення порушеного права на отримання цієї допомоги.
Позивач надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача 1 - УПСЗН Чугуївської районної державної адміністрації також надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що УПСЗН Чугуївської районної державної адміністрації заперечує проти позовних вимог громадянина ОСОБА_1 щодо неправомірності дій управління в частині виплати йому разової грошової допомоги до 5 Травня в розмірі меншому ніж передбачено статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», як учаснику бойових дій, у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 не перебуває та не перебував на обліку в районному управлінні праці та соціального захисту населення районної державної адміністрації.
На підставі статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зазначена допомога виплачується управліннями соціального захисту населення на підставі списку осіб, які мають право на одержання грошової допомоги, за поданням районних військових комісаріатів або військових частин. Виплата здійснюється за місцем проживання або за місцем одержання грошового утримання.
До управління списки від військової частини польова пошта НОМЕР_1 не надходили у зв`язку з тим, що дана частина розташована на території міста Чугуєва і списки подає до управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради.
Представник відповідача 2 - УСЗН Чугуївської міської ради у наданій суду заяві просила розглядати справу за її відсутності, заперечуючи проти позовних вимог у повному обсязі, зазначаючи, що позивач дійсно перебуває на обліку в управлінні, як ветеран війни. У 2016 році на виконання Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік», розмір грошової допомоги до 5 травня 2016 року визначався Постановою КМУ від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та становив 920,00 грн. Позивач вказану суму допомоги отримав у квітня 2016 року.
Представник відповідача у запереченнях посилається на інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Вищого адміністративного суду України від 06.09.2011 року №1080/0/4-11, №1400/1/6/13-11, згідно якого вирішуючи питання з однопредметних законодавчих норм однакової юридичної сили, що підлягає застосуванню для розв`язання спорів зазначеної категорії, перевагу слід надавати тій із них, що прийнята пізніше. У випадку, що розглядається пізніше прийняті норми Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік». І додатково пояснює, що УСЗН Чугуївської міської ради є бюджетною установою. Відповідно до п. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України не вважаються бюджетними зобов`язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши в порядку письмового провадження матеріали справи, перевіривши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного:
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
На підставі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить Посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 16.02.2016 року (а.с.4).
17.11.2016 року позивач звернувся до УСЗН Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області із заявою про надання інформації щодо причин недоплати разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.5).
22.11.2016 року УСЗН Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області у своєму листі №3313/07 повідомила ОСОБА_1 про те, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня виплачується управлінням соціального захисту населення на підставі списку осіб, які мають право на одержання грошової допомоги, які подаються районним військовим комісаріатом. Виплата допомоги здійснюється за місцем проживання або за місцем одержання грошового утримання. Отже, разова грошова допомога по місцю реєстрації ОСОБА_1 не виплачувалась так як він районним військовим комісаріатом не був включений у список осіб, які мають право на одержання грошової допомоги (а.с.6).
На запит «Надвірнянського бюро правової допомоги» в інтересах ОСОБА_1 про подання документів до УПСЗН для нарахування і виплати грошової допомоги до 5 травня на ОСОБА_1 , командиром 92-ї механізованої бригади військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 надано Довідку №10/1180 від 09.12.2016 року, згідно якої військовою частиною п/п НОМЕР_1 ОСОБА_1 включено до переліку осіб, які мають право на отримання разової грошової допомоги згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і направлено до УПСЗН Чугуївської районної державної адміністрації в Харківській області. У 2016 році ОСОБА_1 була виплачена разова допомога у сумі 920 грн. шляхом зарахування на його картковий рахунок, відкритий у ПАТ «Укрексімбанк» 26.04.2016 року (а.с.7-8).
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Так, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28.12.2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановленого ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 року у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 року №79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин прийнятий пізніше Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 року №79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань».

В силу вимог п. 1 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними. Зазначені норми не скасовані в встановленому порядку неконституційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Також, згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік позивачу має бути виплачена у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України.

З матеріалів справи встановлено, що грошову допомогу, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ОСОБА_1 виплачено у квітні 2016 року.

За таких обставин, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена відповідачем -2 позивачеві у розмірі 920 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань», а відтак суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9,11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Чугуївської районної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Чугуївської міської ради Харківської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної грошової допомоги як учаснику бойових дій відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду першої інстанції набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Cуддя О.П. Дьоміна