Справа № 815/1667/17
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1667/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Лопатюк Ю.А.

сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Шамота О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області в якому позивач просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладене в листі від 06.01.2017 вих. № С-19104/0-86/6-17 «Про розгляд клопотання», про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної д ілянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2016 року та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на час звернення, 29.11.2016 року до Головного управлінням Держгеокадастру в Одеській області щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, вказана земельна ділянка не була сформована і не виставлена на торги, а наказ №1 про доповнення переліку земельних ділянок було видано тільки 03.01.2017 року.

На час надання Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області відповіді 06.01.2017 року та на час подання адміністративного позову земельна ділянка, що вказана у заяві щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не сформована, документація на неї не розроблена і ділянка не виставлена на торги.

Таким чином, на момент надання Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області відповіді (Лист від 06.01.2017 року №0-19104/0-86/6-17), дана земельна ділянка не виставлена на земельні торги окремим лотом, не є сформованою, а тому, встановлені обставини свідчать про необгрунтованість посилань суб'єкта владних повноважень на положення ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а відмова є протиправною.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідачів проти позову заперечувала, надала суду письмові заперечення (а/с. 69-73) в яких зокрема зазначила.

Головним управлінням була надана мотивована відмова у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населених пунктів), з посиланням на норми частини 3 статті 136 Земельного кодексу України, яка є спеціальною нормою в даному випадку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням від 29.11.2016 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2, 000 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населених пунктів).

До вказаного клопотання позивачем було додано (у копіях):

1) паспорт громадянина України;

2) ідентифікаційний номер;

3) графічний матеріал на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

За результатами розгляду клопотання від 29.11.2016 року Головним управленням Держгеокадастру в Одеській області на адресу позивача надіслано листа «Про розгляд клопотання» від 06.01.2017 року № С - 19104/0-86/6-17, за підписом першого заступника начальника Головного управління ОСОБА_4, у якому зазначено, що відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра України - міністра регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України від 08.10.2014 року №37732/0/1-14 та наказу Держземагентства України від 15.10.2014 року № 328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України» від 14.10.2014 р. Головним управлінням Держземагентства в Одеській області Наказом від 18.09.2014 року № 77, із змінами від 03.01.2017 року № 1, затверджено перелік земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами, і до якого включено земельну ділянку, що вказана у заяві.

Частиною 3 статті 136 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. У зв'язку з чим відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, та запропоновано придбати право на земельну ділянку на земельних торгах.

Надаючи належну оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На підставі п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем'єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 р. №15, основними завданнями Держгеокадастру України є, зокрема реалізація державної політики у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з п. 7 зазначеного Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №15 Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Право власності на землю гарантується, набувається та реалізується громадянами виключно у відповідності до закону. Відповідно до статі 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Як вже зазначалось вище, згідно ст. 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають зокрема з приводу підстав набуття громадянами права на землю із земель державної та комунальної власності та порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовані ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частин 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З наведених норм вбачається, що проект землеустрою розробляється на підставі дозволу органу, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам.

У даному випадку таким органом є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області.

Частиною 1 статті 121 Земельного кодексу визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Судом встановлено, що разом із клопотанням про передачу заявнику безоплатно у власність земельні ділянки площею 2,0 га (кожному) для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу державної власності на земельну ділянку на території Одеської області, Миколаївського району, Стрюківської сільської ради (за межами населеного пункту) із наданням дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачем було надано копію графічного матеріалу на якому позначено бажане місце розташування земельної ділянки (а/с.87).

Позивачем дотримано вимоги земельного законодавства, які регулюють порядок подання клопотання про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.

У відмові, яка викладена в листі від 06.01.2017 року №С-19104/0-86/6-17, її підставою визначено те, що земельна ділянка, яка вказана у заяві позивача відповідно до доручення Віце-прем'єр-міністра України - міністра регіонального розвитку, будівництва та житлового комунального господарства України ОСОБА_5 від 08.10.2014 № 37732/0/1-14 та наказу Держземагентства України від 15.10.2014 №328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014" Головним управлінням Держземагентства в Одеській області наказом від 18.09.2014 № 77, із змінами від 01.08.2016 № 130, відноситься до переліку земельних ділянок право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами.

З наданих до матеріалів адміністративної справи доказів, судом встановлено, що з метою забезпечення децентралізації влади, збільшення повноважень органів місцевого самоврядування з управління територіями, подолання корупції та збільшення надходжень до місцевих бюджетів, підвищення ефективності територіального планування та якості управлінських рішень органів місцевого самоврядування, Віце-прем'єр-міністром - Міністром регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_5 складено Доручення від 08.10.2014 року №37732/0/1-14, у якому, зокрема, викладено прохання забезпечити: обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою; надання земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (крім тих, що знаходяться у користуванні) для ведення фермерського господарства та особистого селянського господарства на конкурсній основі за результатами відкритих публічних земельних аукціонів; затвердження на регулярній основі та оприлюднення на офіційному сайті Держземагентства переліків земельних ділянок, що виставляються на земельні торги, за результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернень фізичних та юридичних осіб щодо таких земельних ділянок.

З протоколу №2 засідання колегії Державного агенства земельних ресурсів України судом встановлено, що 14.10.2014 року відбулося засідання колегії Держземагентства України, на якому на вирішення поставлено питання про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, за результатами розгляду якого, членами колегії вирішено: начальникам головних управлінь Держземагентства в областях, м.Києві за зверненнями юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які не перебувають у їхньому користуванні, що надходитимуть з 15.10.2014 року, забезпечити обов'язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою (п.2); під час розгляду клопотань про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. До запиту додавати копії клопотань та графічних матеріалів до них (п.2.1). У разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема, ч.7 ст.118, та ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, відмовляти заявникові у задоволенні відповідного клопотання (п.2.3).

На розгляді колегії Держземагентства України, в тому числі вирішувалось питання про продаж прав на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на конкурентних засадах, за наслідками якого, членами колегії вирішено начальникам головних управлінь Держземагентства в областях, м.Києві взяти під особистий контроль забезпечення виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_5 від 08.10.2014р. №37732/0/1-14 (п.2.1). За результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернень фізичних та юридичних осіб, зокрема щодо надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства та ведення особистого селянського господарства скласти, затвердити та оприлюднити на офіційному сайті Держземагентства України перелік земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги, включаючи несформовані земельні ділянки, що мають бути об'єктами землеустрою під час підготовки відповідних лотів до продажу (крім тих, на яких розташовано нерухоме майно, або тих, які на законних підставах знаходяться у користуванні заявників, або тих, щодо яких надано дозвіл на розроблення відповідної документації із землеустрою або станом на 15.10.2014 року у відповідному головному управлінні вже зареєстровано клопотання про надання такого дозволу) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п.2.2). за результатами аналізу поточних робіт із землеустрою та звернень фізичних і юридичних осіб на регулярній основі виявляти земельні ділянки, що користуються попитом та права на які можуть бути продані на земельних торгах, включати такі земельні ділянки до вищезазначених переліків шляхом видання наказів про внесення змін і доповнень до них та оприлюднювати оновлені переліки на офіційному сайті Держземагентства України (п.2.3).

15 жовтня 2014 року відповідно до абзацу 2 пункту 13 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011р. №445, Держземагентством України прийнято Наказ № 328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року", згідно якого введено в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року (протокол засідання №2), серед яких: №2/1 "Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", №2/2 "Про продаж прав на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на конкурентних засадах".

08 червня 2016 року з метою збільшення надходжень до місцевих бюджетів, подолання корупції та підвищення ефективності розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, Головою Держгеокадастру ОСОБА_6 видано керівникам Головних управлінь Держгеокадастру в областях та м.Києві окреме доручення №296/3-16-0.17 щодо забезпечення неухильного виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 року №37732/0/1-14 про затвердження на регулярній основі та оприлюднення на офіційному веб-сайті Держгеокадастру переліків земельних ділянок, що виставляються на земельні торги.

Відділ Держгеокадастру в Миколаївському районі Одеської області 21.12.2016 року на адресу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надіслав лист № 0-1519-0.11-1526/2-16, яким, на виконання доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_5 від 08.10.2014 року №37732/0/1-14, та п.2.2 Протоколу №2 засідання колегії Держземагентства України віл 14 жовтня 2014 року, введеного в дію на підставі наказу Держземагентства України від 15.10.2014 року №328, за результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернення фізичних та юридичних осіб, зокрема, щодо надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства та ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було надано перелік земель сільськогосподарського призначення державної власності для формування земельних ділянок, як об'єктів цивільних прав, що не надані у власність чи у користування та підлягають продажу на земельних торгах, які розташовані на території Миколаївського району Одеської області (за межами населеного пункту) було запропоновано включити земельну ділянку орієнтовною площею 17,00 га, яка розташована на території Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області, до переліку земельних ділянок державної власності, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами.

Відповідно до положень Земельного кодексу України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 03.03.2015 року №26, розподілу функціональних обов'язків між начальником Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, першим заступником начальника та заступником начальника Головного управління, затвердженого Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06.11.2015 року №230-к, доручення Віце-прем'єр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ОСОБА_5 від 08.10.2014 року №37732/0/1-14, Наказу Держземагентства України від 15.10.2014 року №328 "Про введення в дію рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014", з метою проведення земельних торгів з продажу прав оренди на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, враховуючи листи відділу Держгеокадастру у Миколаївському районі Одеської області, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області прийнято Наказ №1 від 03.01.2017 року "Про доповнення переліку земельних ділянок", яким доповнено перелік земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами згідно Додатку №1, затвердженого Наказом Головного управління Держземагентства в Одеській області "Про затвердження переліку земельних ділянок" №77 від 18.09.2014 року, земельними ділянками, визначеними Додатком №1 цього наказу.

Згідно Додатку №1 до Наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 03.01.2017 року № 1 до переліку земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами, серед іншого, включено лот № 1219 котрий має наступні характеристики: місце розташування - Одеська область, Миколаївський район, Стрюківська сільська рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер земельної ділянки - :01:003*, цільове призначення (функціональне використання) земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовна площа земельної ділянки (га) - 17,00 га, із них рілля - 17,00 га.

Відповідно до ч.1 ст.136 Земельного кодексу України, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Тобто з наведеного слідує, що до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами можу бути включена земельна ділянка лише за умови присвоєння їй кадастрового номеру, тобто сформовану земельну ділянку, оскільки об'єктом продажу на аукціоні може бути земельна ділянка, яка є об'єктом цивільного права.

Частинами 1-4 ст. 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється:у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок;шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом;за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України "Про Державний земельний кадастр".

Частиною першою Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що кадастровий квартал - компактна територія, що визначається з метою раціональної організації кадастрової нумерації та межі якої, як правило, збігаються з природними або штучними межами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, вулицями, шляхами, інженерними спорудами, огорожами, фасадами будівель, лінійними спорудами тощо); а кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування;

Відповідно до п.29 та п.30 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року №1051, 29. Кадастровим номером земельної ділянки є індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Кадастровий номер земельної ділянки присвоюється за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Кадастровий номер присвоюється земельній ділянці незалежно від форми власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої, виникнення інших, крім права власності, речових прав на земельну ділянку, зміни речових прав на земельну ділянку, інших відомостей про неї кадастровий номер не змінюється. У разі поділу чи об'єднання земельній ділянці присвоюється новий кадастровий номер (п.29). Кадастровий номер земельної ділянки складається з таких структурних елементів: НКЗ : НКК : НЗД, де НКЗ - номер кадастрової зони, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку;НКК - номер кадастрового кварталу, який визначається згідно з пунктом 34 цього Порядку; НЗД - чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу (максимальна кількість земельних ділянок у межах кадастрового кварталу становить 9999).Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки відокремлюються один від одного двокрапкою. Структурні елементи кадастрового номера земельної ділянки визначаються на підставі індексної кадастрової карти (плану); даних, що містяться у Державному земельному кадастрі;відомостей про координати поворотних точок меж земельної ділянки, зазначених у документації із землеустрою та відповідному електронному документі (п.30).

Відповідач стверджує, що земельна ділянка, на яку позивач просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, додатково включена до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляться на земельні торги Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області.

На підтвердження вищевказаної обставини з боку Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надано до суду також інформацію про земельні ділянки, які станом на 03.01.2017 року додатково включено до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляться на земельні торги Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області.

Так з вказаної інформації судом встановлено, що земельні ділянки, які розташовані в Одеській області, Миколаївському районі, Стрюківської сільській раді (за межами населеного пункту), з цільовим призначенням "для введення товарного сільськогосподарського виробництва", загальною площею 17,00 га не мають кадастрових номерів, а лише номер кадастрового кварталу :01:003*.

Про це також свідчить відсутність чотиризначного номеру земельної ділянки в межах кадастрового кварталу :01:003*.

Згідно із ч. 2 ст. 136 Земельного кодексу України, добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Відповідно до п. 2.1 Методичних рекомендацій щодо підготовки територіальними органами Держземагентства до продажу на земельних торгах прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за рахунок коштів виконавців земельних торгів, затверджених наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 22.10.2014 № 343 (втратив чинність згідно з наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23 червня 2016 року N 178) (далі - Методичні рекомендації), структурним підрозділам головних управлінь Держземагентства в областях, місті Києві, управлінням (відділам) Держземагентства у районах (містах), міжрайонним, міжміським, міськрайонним управлінням (відділам) Держземагентства за результатами аналізу матеріалів інвентаризації, іншої землевпорядної документації, звернень фізичних і юридичних осіб про надання (передачу) земельних ділянок для ведення фермерського господарства та ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва рекомендується здійснити добір земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які можуть бути виставлені на земельні торги, включаючи несформовані земельні ділянки, що можуть бути об'єктами землеустрою під час підготовки відповідних лотів до продажу.

Структурним підрозділам головних управлінь Держземагентства в областях, місті Києві, управлінням (відділам) Держземагентства у районах (містах), міжрайонним, міжміським, міськрайонним управлінням (відділам) Держземагентства після здійснення добору земельних ділянок, включаючи несформовані земельні ділянки (об'єкти землеустрою) сільськогосподарського призначення державної власності, права на які можуть бути виставлені на земельні торги, рекомендується звернутись до начальників головних управлінь Держземагентства в областях, місті Києві з пропозиціями про включення зазначених земельних ділянок до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги, із зазначенням їх місця розташування, орієнтовних кількісних та якісних (у разі наявності) характеристик (п. 2.2 Методичних рекомендацій).

Частина 3 ст. 136 Земельного кодексу України передбачає, що земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Так, ч. 4 ст. 136 Земельного кодексу України встановлено, що підготовку лотів до проведення земельних торгів забезпечує організатор земельних торгів.

Підготовка лотів до проведення земельних торгів включає:

а) виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі зміни цільового призначення земельної ділянки та у разі, якщо межі земельної ділянки не встановлені в натурі (на місцевості);

б) державну реєстрацію земельної ділянки;

в) державну реєстрацію речового права на земельну ділянку;

г) отримання витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель" у разі продажу на земельних торгах права оренди на неї;

ґ) проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки відповідно до Закону України "Про оцінку земель", крім випадків продажу на земельних торгах права оренди на неї;

д) встановлення стартової ціни продажу земельної ділянки, яка щодо земель державної та комунальної власності не може бути нижчою за експертну грошову оцінку земельної ділянки;

е) встановлення стартового розміру річної орендної плати, який щодо земель державної та комунальної власності не може бути меншим розміру орендної плати, визначеного Податковим кодексом України;

є) встановлення стартової ціни продажу прав емфітевзису, суперфіцію земельної ділянки, яка щодо земель державної чи комунальної власності не може бути нижчою за ринкову вартість відповідного права, визначену шляхом проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок;

ж) визначення виконавця земельних торгів, дати та місця проведення земельних торгів.

Отже, оскільки в наведеному вище переліку земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги окремими лотами, до якого включено, серед іншого, лот №1219, відсутнє присвоєння цим земельним ділянкам кадастрових номерів під час підготовки лотів до проведення земельних торгів, в даному випадку не можна говорити про правомірність відмови у наданні дозволу ОСОБА_1 для розробки проекту землеустрою з наведених у листі від 06.01.2017 року № С-19104/0-86/6-17 підстав, так як включення земельної ділянки на яку претендує позивач до вищевказаного переліку було здійснено з порушенням встановленого Земельним кодексом України порядку.

Окрім того, з наданої з боку позивача копії відомостей з документації, що включена до фонду документації із землеустрою щодо земельної ділянки з плану меж землекористування Стрюківської сільської ради площею 2,0 га ріллі, бажаної для отримання у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населеного пункту), які отримані позивачем від відділу в Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та з наданих з боку відповідача відомостей із документації із землеустрою, що включена до Державного фонду документації із землектрою щодо місця розташування земельної ділянки площею 17,00 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області та пропонується до включення до переліку земельних ділянок державної власності, право оренди яких виставлені на земельні торги не можливо ідентифікувати, що це одна і та ж земельна ділянка.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п.7 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З аналізу вищевказаної норми Земельного кодексу України, суд дійшов висновку, що законом визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд зазначає, що така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, як включення тієї чи іншої земельної ділянки до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону - безпосередньо не передбачена приписами ст. 118 Земельного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною відмову відповідача, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену в листі від 06.01.2017 вих. № С-19104/0-86/6-17 підлягають задоволенню.

В свою чергу, оскільки суд дійшов висновку, про протиправність відмови Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, викладену в листі від 06.01.2017 вих. № С-19104/0-86/6-17, суд дійшов висновку, що і похідна вимога позивача в частині - зобов'язати відповідача, Головне управління Держгеокадастру у Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та прийняти відповідне рішення також підягає задоволенню.

Крім того, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20.01.2012 року "Рисовський проти України" зазначив, що ризик будь - якої помилки державного органу, у тому числі тої, причиною якої є їх власна недбалість, повинен покладатись на саму державу та її органи.

Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Це є "гарантією стабільності суспільних відносин", яка породжує у громадян впевненість у тому, що їх існуюче правове становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, тому саме на державний орган покладається обов'язок виправити свої помилки.

У найбільш загальному вигляді позитивні зобов'язання (англ. - "positive obligations", "duties") передбачають активні дії держави, спрямовані на забезпечення, захист та сприяння реалізації прав людини.

Загальною юридичною підставою позитивних зобов'язань у межах конвенційної системи правозахисту виступає ст. 1 "Зобов'язання поважати права людини" Конвенції, в якій прямо вказується, що держави гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, передбачені Конвенцією.

Зокрема, ОСОБА_7 (ОСОБА_7) виокремлює п'ять категорій обов'язків, що покладаються на держави позитивними зобов'язаннями за Конвенцією.

До них належать:

обов'язки запобігати порушенням прав, гарантованих Конвенцією (обов'язок "превентивних дій" з боку держави, коли є розумні підстави очікувати його виконання) (напр. справи "Осман проти Сполученого Королівства", "Маркс проти Бельгії", "Платформа "Дrtze fьr das Leben" проти Австрії");

обов'язок держави забезпечувати інформування та консультування осіб стосовно порушень прав і свобод, що гарантуються Конвенцією (напр., справа "Гуерра проти Італії");

обов'язок реагувати на порушення прав людини, проводити ефективне розслідування "гідних довір'я" (тобто обґрунтованих) скарг щодо серйозних порушень прав, гарантованих Конвенцією (напр., справи "Айдін проти Туреччини", "Кая проти Туреччини", "Пол і Одрі Едвардс проти Сполученого Королівства");

обов'язки забезпечувати індивідів ресурсами, щоб запобігати порушенню їх прав, гарантованих Конвенцією (справа "Ейрі проти Ірландії").

Проте головний позитивний обов'язок держави, як зазначає ОСОБА_7, полягає у створенні "національної правової рамки" (англ. - "national legal framework"), передусім національного законодавства, яке забезпечує ефективний захист прав людини (див. докладне аргументування у справі "Х та Y проти Нідерландів"). Однак у зв'язку з його виконанням на національному рівні постає важливе юридичне питання, пов'язане з принципом субсидіарності міжнародного права в цілому та конвенційних механізмів, зокрема також принципом державного суверенітету, за яким ухвалення національного законодавства є невід'ємним суверенним правом держави.

ЄСПЛ не може "наказати" державам ухвалити той чи інший закон. Він лише формує стандарт, який вказує передусім на мету, яку має буде досягнуто згідно з правом Конвенції, а не на засоби її досягнення, тобто конкретні юридичні механізми, які має запровадити держава на національному рівні для виконання свого основного зобов'язання за Конвенцією, викладеного в уже згадуваній вищі ст. 1 ЄКПЛ. Визнаючи суверенне право держави відповідально визначати на власний розсуд національні засоби забезпечення та захисту основоположних прав людини, Суд сформулював ще одну надзвичайно важливу доктрину - доктрину "меж розсуду" держави (англ. - "margin of appreciation").

Необхідність визнання обов'язковості практики Європейського Суду з прав людини законодавчо грунтується на нормах п. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року, згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р., у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, викладене в листі від 06.01.2017 вих. № С-19104/0-86/6-17 "Про розгляд клопотання", про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної д ілянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 29.11.2016 року та надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Стрюківської сільської ради Миколаївського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області () на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (код НОМЕР_1) суму судового збору за подання адміністративного позову за:

- квитанцією № 90 від 15.03.2017 р. у сумі 640, 00 грн.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

.