Справа № 2а-391/10/1319
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2017-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВЕРХОВНИЙ СУД УКРАЇНИ
ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2017 року м. Київ

Верховний Суд України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берднік І.С., Волкова О.Ф., Вус С.М.,

Гуменюка В.І., Ємця А.А., Жайворонок Т.Є.,

Канигіної Г.В., Ковтюк Є.І., Короткевича М.Є.,

Кривенди О.В., Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

Пошви Б.М., Прокопенка О.Б., Романюка Я.М.,

Сімоненко В.М., Школярова В.Ф., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС, МВС відповідно), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ) про визнання дій неправомірними та зобов'язання до вчинення дій, відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив: визнати неправомірними дії посадових осіб ГУ МВС щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років; зобов'язати ГУ МВС призначити йому пенсію у повному розмірі з урахуванням процентних надбавок, передбачених для осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; зарахувати до стажу роботи на пільгових умовах його службу дільничним інспектором з 16 жовтня 1988 року по 29 вересня 1995 року; нарахувати пенсію з посадового окладу старшого оперуповноваженого відділу внутрішньої безпеки управління внутрішньої безпеки Головного управління по боротьбі з організованою злочинністю МВС (далі - УВБ ГУБОЗ) з урахуванням усіх процентних надбавок до заробітної плати, отримуваних ним на час перебування на цій посаді; повернути йому втрачену пенсію до 1 січня 2005 року та відшкодувати спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Сихівський районний суд міста Львова постановою від 3 грудня 2010 року позов задовольнив частково: зобов'язав ГУ МВС зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у пільговому вирахуванні виконання ним з 14 по 31 січня і з 1 по 14 лютого 1988 року службових обов'язків на роботах з ліквідації наслідків аварії в 30-кілометровій зоні Чорнобильської АЕС. У решті позову відмовив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 11 грудня 2012 року постанову районного суду скасував частково і прийняв нову - про визнання неправомірною відмови ГУ ПФУ зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у пільговому вирахуванні виконання обов'язків, пов'язаних із систематичними стрибками з парашутом при виконанні річних норм під час проходження ним дійсної строкової військової служби з 11 квітня 1982 року по 27 квітня 1984 року з розрахунку один місяць за півтора місяця та зобов'язав провести таке зарахування до пільгового стажу. Решту постанови суду першої інстанції залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 4 листопада 2014 року постанову апеляційного суду залишив без змін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 14 січня 2015 року відмовив ОСОБА_1 у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

У заяві про перегляд судового рішення в адміністративній справі ОСОБА_1 порушує питання про скасування постанови Сихівського районного суду міста Львова від 3 грудня 2010 року, постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 листопада 2014 року та просить постановити нове рішення - про задоволення позову. Підстави перегляду, на його думку, передбачені пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) - встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом, як-от статей 6 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція). Зокрема, посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 29 вересня 2016 року у справі «Любомир Костянтинович Буняк проти України та 3 інші заяви», в якому Суд взяв до уваги умови декларацій Уряду держави-відповідача та засоби забезпечення дотримання зазначених у них зобов'язань та вирішив вилучити заяви (зокрема, заяву ОСОБА_1, № 10774/14 від 19/02/2015) з реєстру справ відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції. За цим рішенням Суду «Уряд визнав надмірну тривалість цивільних проваджень і відсутність у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту. Уряд запропонував виплатити заявникам суми, наведені в таблиці у додатку [ОСОБА_1. - 1 620 євро], та закликав Суд вилучити заяви з реєстру справ відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції».

Верховний Суд України щодо заяви ОСОБА_1 вважає за необхідне зазначити таке:

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 237 КАС підставою перегляду судових рішень є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

За частиною першою статті 46 Конвенції держава Україна зобов'язана виконувати остаточне рішення Суду в будь-якій справі, в якій вона є стороною.

Порядок виконання рішення Суду, яке набуло статусу остаточного, визначається Законом України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Закон № 3477-IV), іншими нормативно-правовими актами.

За абзацом дев'ятим частини першої статті 1 Закону № 3477-ІV виконання рішення Суду включає в себе: а) виплату стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Згідно зі статтею 10 Закону № 3477-IV з метою забезпечення відновлення порушених прав стягувача, крім виплати відшкодування, вживаються додаткові заходи індивідуального характеру: а) відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який стягувач мав до порушення Конвенції і протоколів до неї (restitutio in integrum); б) інші заходи, передбачені у рішенні Суду.

Відновлення попереднього юридичного стану стягувача здійснюється, зокрема, шляхом: а) повторного розгляду справи судом, включаючи відновлення провадження у справі; б) повторного розгляду справи адміністративним органом.

Суд рішенням від 29 вересня 2016 року об'єднав заяви громадян України, з-поміж інших і заяву ОСОБА_1, та вилучив їх із реєстру справ на підставі схвалених Судом умов односторонніх декларацій Уряду, характер та зміст яких зазначені вище. Було вирішено також, що суми відшкодувань будуть конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу та виплачені протягом трьох місяців з дати отримання повідомлення про ухвалення Судом рішення. У випадку несплати цих сум упродовж зазначеного тримісячного строку Уряд зобов'язується сплатити пеню у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, до якої має бути додано три відсоткові пункти, що нараховуватимуться з часу закінчення тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку. Виплата зазначених сум становитиме остаточне вирішення справ.

Суд вирішив, що подальший розгляд заяв є невиправданим з огляду на характер визнань, які містяться в деклараціях Уряду, а також запропоновану суму відшкодування, яка є співмірною із сумами, що присуджуються у подібних справах.

Із наведеного вище убачається, що заявлені ОСОБА_1 порушення конвенційних положень, їхній зміст, обсяг та межі, обраний Судом вид завершення розгляду заяви - рішення про вилучення заяви із реєстру справ, в якому немає суджень та/чи висновків про існування порушень конвенційних прав заявника під час розгляду справи судом за його позовом, усунення (відновлення) яких потребує втручання в рішення, постановлені національними судами, не є тими передумовами, що у своїй єдності уможливлюють відкриття процедури перегляду оспорених рішень судів касаційної та попередньої інстанцій Верховним Судом України з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 237 КАС. У розумінні цієї норми підставами перегляду має бути встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, у формі рішення по суті порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Особливо це стосується правової ситуації, коли, наприклад, з рішення Суду вбачається, що потерпіла сторона і далі зазнає негативних наслідків від рішення, ухваленого на національному рівні, - наслідків, щодо яких справедлива сатисфакція не була адекватним засобом захисту і які не можна виправити інакше, ніж через повторний розгляд або поновлення провадження.

Описані передумови виключають можливість допуску справи до провадження із посиланням на пункт 3 частини першої статті 237 КАС. Однаковою мірою це стосується і тих випадків, коли на стадії перегляду справи Верховним Судом України з'ясується, що обставини, які зумовили відкриття провадження, за своїм змістом та правовою природою не можуть бути підставами для цього. Така їхня властивість унеможливлює подальший розгляд справи Верховним Судом України, тому провадження за заявою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», статтями 235-237, 241 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд України

ухвалив:

Закрити провадження про перегляд Верховним Судом України постанови Сихівського районного суду міста Львова від 3 грудня 2010 року, постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2012 року, ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 листопада 2014 року, розпочатого за заявою ОСОБА_1 у справі за його позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: І.С. Берднік О.Ф. Волков

С.М. Вус В.І. Гуменюк

А.А. Ємець Т.Є. Жайворонок

Г.В. Канигіна Є.І. Ковтюк

М.Є. Короткевич О.В. Кривенда

Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук

Б.М. Пошва О.Б. Прокопенко

Я.М. Романюк В.М. Сімоненко

В.Ф. Школяров