Справа № 522/6282/17
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/1362/17
Справа № 522/6282/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі

головуючого судді - Домусчі Л.В.

при секретарі - Шевчик В.І.,

розглянувши адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 громадянин Афганістану звернувся до суду з позовом у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення №26 Головного управління Державної міграційної служби у Одеській області від 24.03.2017 року про його примусове повернення за межі України, із зобов'язанням покинути територію України до 23.04.20147 року. В обґрунтування позову покликається на те, що він громадянин Афганістану, прибув в Україну у пошуках захисту. Також зазначає, що він звертався до відповідача із заявою про надання захисту в Україні. Проте наказом ГУ ДМС України в Одеській області №128 від 07.07.2016 року йому було відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 24.03.2017 року було прийняте рішення про його примусове повернення у країну походження, всупереч вимогам ч.3.ст.26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», однак він з ним не згодний.

В судове засідання з'явився позивач та його представник ОСОБА_5 та позивач через перекладача пояснили, що в травні 2011 року позивач нелегально потрапив з Афганістану на територію України разом із дружиною та дітьми. Він був вимушений покинути свою країну у зв'язку з тим, що там його погрожували люди, які хотіли відібрати у нього земельну ділянку. В м. Київ, він був затриманий робітниками міграційної служби та відправлений до м. Чернігова в табір для біженців в якому він знаходився 2 місяці та 17 днів. Згодом його відправили до табору для біженців до м. Ужгород, де він знаходився кілька місяців. Потім він звернувся до міграційної служби із заявою що він прагне поїхати до м. Одеси. В грудні 2011 року його доставили в Одесу, надавши відповідну довідку. Також зазначає, що його дружина та донькою виїхали назад до Афганістану. В 2013р. йому відмовили у визнанні статусу біженця., тому в ін. з цього питання звертався до суду. Згодом він повторно звертався с заявою про отримання статусу біженця, проте йому відмовили. І він знову звертався до суду постановою суду від 29.11.2016р. йому відмовили у позові. Потім йому відмовили у продовженні перебуванні в Україні. Він сплачував адміністративний штраф, а потім -не зміг у зв'язку з браком коштів. Зараз він проживає разом зі своєю донькою та онукою. На теперішній час у нього не має документів щодо законного перебування в Україні. Він підтримує цінності західного стилю життя.

Представник відповідача з'явився в судове засідання, позов не визнав, при цьому пояснив, що підстави для отримання статусу біженця у позивача відсутні. Це підтвердили постанова Одеського окружного адміністративного суду та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду. Також зазначає, що його сім'я виїхала до Афганістану. Побоювання повинні бути обґрунтованими., його історія була ретельно проаналізована і було виявлено ряд розбіжностей, він не є біженцем і не має переслідування. На території України він зараз перебуває незаконно.

Суд , вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи щодо примусового повернення в країну походження або третю країну та примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі території України.

Справа розглядається з урахуванням приписів ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Суд також враховує те, що у рішеннях по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000р. та справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється, зокрема, іноземцями та особами без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Афганістану, в України прибув в травні 2011р. для пошуку захисту та для отримання статусу біженця.

В ОСОБА_4 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув нелегально, поза пунктом пропуску з метою отримання статусу біженця через Таджикістан, а потім Російську Федерацію.

Позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про надання йому захисту та для отримання статусу біженця.

Наказом ГУ ДМС України в Одеській області №128 від 07.07.2016 року було відмовлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погоджуючись із вказаним наказом, він подав до Одеського окружного адміністративного суду позов, про скасування вказаного наказу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 року (справа №815/3335/16) у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду Одеської області від 14.02.2017 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29.11.2016 року залишено без змін.

При цьому у вказаних рішенням встановлено наступне.

Позивач виїхав з Афганістану 10.04.2010 року офіційно, на підставі національного паспорту, авіарейсом Кабул-Москва. На території Російської Федерації позивач перебував протягом одного тижня, звідки виїхав до м. Волгоград, де проживав один місяць. На територію України потрапив автомобільним шляхом 01.05.2010 року, нелегально, поза пунктом пропуску. Під час перетину кордону був затриманий за нелегальний перетин кордону та розміщений в Чернігівський ПТПІ.

Причиною виїзду ОСОБА_1 з країни громадянської належності вказав нестабільну соціально-політичну ситуацію (терор, війна, викрадення дітей), погрози з боку керівників партії «Вахдад» через відмову надати їм свої сільськогосподарські землі (паї).

ОСОБА_1 17 червня 2011 року звернувся до Відділу міграційної служби у Чернігівський області із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду особової справи № 622-11 громадянина Афганістану ОСОБА_1, 19 вересня 2011 року Відділ міграційної служби у Чернігівський області, на підставі абз.5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», дійшов висновку щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем.

В подальшому позивач та його родина переїхали на постійне місце проживання в м. Ужгород Закарпатської області.

Рішенням ДМС України від 17.05.2012 року №08-12 позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач оскаржив вищезазначене рішення, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.09.2013 року по справі №К/800/47171/13 йому було відмовленоу у відкритті касаційного провадження.

В подальшому позивач та його родина переїхали на постійне місце проживання до м. Одеси.

ОСОБА_1 06 березня 2014 року звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

За результатами розгляду особової справи № 2014OD0055 громадянина ОСОБА_1 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, на підставі абз. 4 п.1 ст. 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», дійшло висновку щодо відмови йому в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

ОСОБА_1 08 жовтня 2015 року отримав повідомлення № 404 від 23.09.2015 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видане на підставі рішення ГУ ДМС України в Одеській області № 552-15 від 12.08.2015 року, і він не погодився із прийнятим рішенням та оскаржив його до суду.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.04.2016 року по справі №К/800/10163/16 йому було відмовленоу у відкритті касаційного провадження.

ОСОБА_1 07 липня 2016 року звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (том І, аркуші справи 43-45).

Чергове звернення від 07 липня 2016 року до ГУДМС У в Одеській області є очевидно необґрунтованим та відсутні посилання на нововиявлені обставини або матеріали, що підтверджують обґрунтованість побоювань позивача щодо повернення до своєї країни походження.

За результатами розгляду особової справи № 2016OD0105 громадянина ОСОБА_1 Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, на підставі п.6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», дійшло висновку щодо відмови йому в прийнятті заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Це рішення він отримав 07.07.2016р. про відмову у прийняті заяви.

При цьому в постанові суду від 29.11.2016р. зазначено, що він потрапив до України через територію РФ, тобто третій безпечної країни та не звернувся там зі зверненням за наданням йому статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту за місцем знаходження. Також, аналізом інформації з міжнародних правозахисних організацій можливо дійти висновку, що соціально-політична ситуація, а саме в Кабулі, є задовільною. Таким чином , не встановлено обставин, які б свідчили про необхідність надання міжнародного захисту позивачу в Україні, оскільки він не зазнав жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця.

Згідно ст..72 КАС України , обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Таким чином позивач добровільно в країну походження не повернувся.

Рішенням ГУ ДМС України в Одеській області №26 від 24.03.2017 року зобов'язано громадянина ОСОБА_1 у термін до 23.04.2017 року покинути територію України.

Згідно протоколу ГУ ДМС України в Одеській області ПР МОД №069818 від 24.03.2017 року встановлено порушення громадянина ОСОБА_1 ч.1 ст. 203 КУпАП України, з яким позивач був ознайомлений.

Постановою ГУ ДМС України в Одеській області від 24.03.2017 року громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 510 грн., за яким позивач сплатив штраф.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість зробленого висновку та винесеного на його підставі спірного рішення відповідача, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Після визнання позивачем правопорушення та сплати штрафу по відношенню до нього Приморським районним відділом у м.Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області 24.03.2017 року винесено рішення №26 про примусове повернення громадянина Афганістану, ОСОБА_1, в примусовому порядку зобов'язати його покинути територію України у термін 23.04.2017 року.

Згідно п. 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом президента України від 06.04.2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Як встановлено п. 4 цього Положення Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, здійснює оформлення і видачу іноземцям та особам без громадянства запрошень для в'їзду в Україну, документів для тимчасового перебування або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, студентських квитків студентам із числа іноземців та осіб без громадянства, вилучає ці документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках; приймає рішення про скорочення строку перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, видворення, у тому числі у примусовому порядку, іноземців та осіб без громадянства з України, заборону в'їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

За правилами ст. 17 Закону іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 року № 251 (чинною на час виникнення спірних правовідносин), затверджений Порядок визначення механізму оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання (далі - посвідки) іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання

Посвідка на тимчасове проживання видається строком до одного року з можливістю його продовження щоразу на один рік на підставі заяви іноземця чи особи без громадянства та документів, зазначених у підпункті 4 пункту 6 цього Порядку, які подаються до територіального органу або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку дії посвідки.

Згідно ч.2 ст. 25 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Згідно ч.5 ст. 26 ЗУ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Таким чином, позивач порушує законодавство України, і він не має законних підстав для перебування в Україні. Про примусове повернення відповідачем було повідомлено позивача у встановленому законом порядку, проте позивач добровільне це рішення не виконав.

За таких обставин, на думку суду, відповідач обґрунтовано дійшов до висновку про те, що дії позивача порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та правомірно прийняв рішення про примусове повернення в країну походження вказаної особи.

На підставі ст.ст. 4, 15, 16, 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та керуючись ст.ст. ст. 7-11, 14, 69-71, 159-163 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Приморського районного суду м.Одеси апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови суду.

Суддя Домусчі Л.В.

19.05.2017