Справа № 640/5084/17
Суддя: Муратова С. О.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 640/5084/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2017 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Муратової С.О.,

при секретарі - Щербаковій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора УПП у м. Харкові ДПП роти №5 батальйону №4 лейтенанта поліції Мамона Богдана Михайловича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова 03.04.2017 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1, в якому позивач просить скасувати постанову від 31.12.2016 серії АР № 902842 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, складену інспектором роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенантом поліції Мамоном Б.М.

На обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, зокрема, що даною постановою на нього накладено адміністративне стягнення, передбачене ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 266 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена інспектором поліції без достатніх на те правових підстав, підлягає скасуванню. 31.12.2016 близько 13 год. 40 хв., керуючи транспортним засобом Тоуоtа Саmrу, номерний знак НОМЕР_1, позивач рухався по вул. Валентинівська, не порушуючи ПДР України, проте був зупинений працівником патрульної поліції, який вказав на порушення п. 11.4 ПДР України. Крім того, вбачаючи незгоду позивача із складеною постановою і його незгоду, інспектор поліції почав перевіряти в нього всі можливі і неможливі документи, зокрема, одним із яких був поліс обов'язкового страхування. Вважаючи зупинку його транспортного засобу інспектором поліції неправомірною, позивач не вбачав вимогу інспектора поліції із пред'явлення полісу законною у зв'язку із чим, її не виконав, про що також зазначено в постанові. Під час складання постанови інспектор поліції не надав жодного доказу, який би підтверджував його обвинувачення в порушенні позивачем правил дорожнього руху. При винесенні постанови інспектором поліції не була врахована незгода позивача з адміністративним правопорушенням, а саме те, що він здійснював рух з дотриманням ПДР України. У відповідній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні дані про наявність фото або відео матеріалів фіксації зазначеного правопорушення, крім того, відповідачем на вимогу позивача не було надано фактичних доказів, які б підтверджували вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові правопорушення. Зазначає, що постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з ігноруванням процедури розгляду щодо всебічності, повноти і об'єктивності розгляду справи, вимог ст. 268 КУпАП, відповідачем не дотримано процедури розгляду справи, не роз'яснено в повному обсязі прав особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не досліджено всіх обставин справи та не перевірено їх доказами, не надано доказам належної оцінки, що у підсумку призвело до необґрунтованого притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Постановою про накладення адміністративного стягнення накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на ОСОБА_1, що фактично є іншою особою, оскільки його прізвище - ОСОБА_1. Зазначає, що копію постанови від 31.12.2016 він не отримував ні на місці зупинки, ні поштою. Про вказану постанову дізнався, коли отримав виклик з Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області від 24.03.2017 і ознайомився із вказаною постановою. Вказаний виклик він отримав 27.03.2017, а отже є підстави вважати, що строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення АР № 902842 від 31.12.2016 не є пропущений.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 12, 14, 18), до канцелярії суду 19.05.2017 надійшла заява від представника позивача ОСОБА_4, в якій вона просить розглядати справу № 640/5084/17 за позовом ОСОБА_1 до інспектора поліції Мамона Б.В. без участі сторін, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 24).

Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, (а.с. 8, 13, 19, 26), заперечень до суду не надав.

На запит суду від Департаменту патрульної служби надійшла завірена копія постанови та пояснення свідків про відмову особи від підпису та отримання копії постанови (а.с. 21, 22, 23).

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно наданих даних встановлено, що постановою інспектора роти №5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Мамона Б.М. від 31.12.2016 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 902842, на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КпАП України (а.с. 22).

У постанові зазначено, що 31.12.2016 о 13.40 год., за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 17/1, ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Toyota Camry», номерний знак НОМЕР_1, пересік подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, та виїхав на смугу зустрічного руху, не пред'явив страхового полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.п. 2.1.ґ, 2.4.а, 11.4 Правил дорожнього руху України (а.с. 22).

Згідно пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 31.12.2016, поліцейськими УПП їх було залучено в якості свідків того, що ОСОБА_1 відмовився від підписання та отримання копії постанови про адміністративне правопорушення серія АР № 902842 (а.с. 23).

Згідно виклику Жовтневого ВДВС м. Харкова від 24.03.2017 № 5916, ОСОБА_1 зобов'язано з'явитися 30.03.2017 за адресою: м. Харків, вул.. Москалівська, 58, з метою повного, своєчасного, примусового виконання постанови АР № 902842 від 31.12.2016 Управління патрульної поліції (а.с. 5)

Згідно з ч.1, абз. 1 ч. 2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи викладене, положення ст. 289 КпАП України, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом 03.04.2017 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач, надавши суду докази в обґрунтування своїх доводів, вважає, що розгляд справи на місці, без підготовки порушує його права, передбачені ст.268 КУпАП

Судом встановлено, що відповідачем в порушення вимог ст. 280 КУпАП додатково не було встановлено, чи було вчинено правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягає він адміністративній відповідальності та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Також, суд звертає увагу на наступне.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).

Провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (частина перша статті 256 Кодексу). Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 КУпАП). У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання (частина третя статті 256 КУпАП). Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (частина перша статті 257 КУпАП). Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.05.2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (стаття 77); порушення правил полювання (частина перша статті 85); порушення правил рибальства (частина третя статті 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (стаття 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (частина третя статті 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (частина третя статті 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (стаття 134); безквитковий проїзд (стаття 135); прояв неповаги до суду (стаття 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 122 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд наголошує, що поліцейським протокол про адміністративне правопорушення не складався, що ним не оскаржено в судовому засіданні, а відразу була винесена постанова, хоча позивач не погоджувався з допущеним правопорушенням.

Таким чином, суд вважає, що інспектор не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР № 902842 від 31.12.2016, за якою позивача було визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства щодо неможливості скороченого розгляду справ вказаної категорії, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надійшло доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що позов слід задовольнити, постанову Інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Мамона Б.М. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР № 902842 від 31.12.2016 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.скасувати.

З врахування встановлених обставин у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховною Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України від 08 квітня 2015 року №3-рп/2015, суд вважає за необхідним зазначити про оскарження вказаного судового рішення в загальному порядку, визначеному КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 4, 8, 11, 71, 99, 159, 160-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову Інспектора роти № 5 батальйону № 4 УПП у м. Харкові лейтенанта поліції Мамона Богдана Михайловича по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія АР № 902842 від 31.12.2016 про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування ч. 3 ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена в судовому засіданні 19 травня 2017 року. Складення повного тексту постанови відкладено на строк не більш як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи та виготовлено 24 травня 2017 року.

Суддя -