Справа № 815/2873/17
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2873/17
УХВАЛА

про відмову в відкритті провадження

24 травня 2017 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень від 05.10.2016 року №31730495 та №31728487, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» про визнання протиправними дій Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 щодо здійснення 05.10.2016 року державної реєстрації права власності на нежитлові приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв. м та підвальне приміщення загальною площею 62,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством АБ «Порто-Франко», визнання протиправними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.10.2016 року №31730495, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на підвальне приміщення загальною площею 62,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством АБ «Порто-Франко», та №31728487, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за Публічним акціонерним товариством АБ «Порто-Франко».

З матеріалів позову вбачається, що між Публічним акціонерним товариством АБ «Порто-Франко» та Малим приватним підприємством «Віртус» укладено кредитний договір №180/1-13 від 11.03.2013 року, в якості забезпечення виконання умов якого 13.03.2013 року між Публічним акціонерним товариством АБ «Порто-Франко» (Іпотекодержатель) та позивачем (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, на підставі якого Іпотекодавцем передано Іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно - нежитлові приміщення магазину, загальною площею 522,5 кв. м та підвальне приміщення загальною площею 62,9 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки).

05.10.2016 року ПАТ АБ «Порто-Франко» звернулось до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Приватним нотаріусом ОСОБА_1 05.10.2016 року прийнято рішення та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності ПАТ АБ «Порто-Франко» на предмет іпотеки.

Як зазначає позивач, про наведені обставини останньому випадково стало відомо 25.11.2016 року після отримання Інформаційної довідки №73930958 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, жодних повідомлень від банку або нотаріусу на адресу позивача не надходило.

Позивач посилається на суттєві порушення вимог законодавства при здійсненні наведеної реєстрації, у зв'язку з чим звернувся до суду із даним позовом.

За приписами ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу.

Вимоги до позовної заяви визначені правовими нормами ст.106 цього ж Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Адміністративний процес ініціюється через подання адміністративного позову. Адміністративний позов, згідно з пунктом 6 коментованої статті, є зверненням до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно - правових відносинах. Тільки адміністративний позов, поданий відповідно до правил адміністративного судочинства, може бути підставою для відкриття провадження у адміністративній справі.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарським судам підвідомчі справи, зокрема, у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов господарського договору, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами ГПК.

Таким чином, не обговорюючи питання правильності застосування судами статей 1, 9 Закону № 1669-VII, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в цьому випадку неоднаково застосовано статтю 6 Конвенції стосовно «суду, встановленого законом». Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 11 квітня 2017 року по справі № 808/2298/15 (21-3632а16), по якій предметом оскарження також було рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно, прийняте на підставі застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд враховує викладений вище висновок Верховного Суду України по справі 808/2298/15, а тому вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п.1 ч.1 ст.17 КАС України).

За змістом п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень від 05.10.2016 року №31730495 та №31728487 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до Державного реєстратора прав на нерухоме майно - Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Порто-Франко» про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень від 05.10.2016 року №31730495 та №31728487.

Роз'яснити позивачу, що з даними позовними вимогами слід звертатись в порядку господарського судочинства.

Позов з усіма доданими до нього матеріалами повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ч. 3 ст. 186 КАС України.

Суддя П.П.Марин