Справа № 810/1238/17
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року № 810/1238/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лиска І.Г. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби "Бориспіль-1", окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" капітана ОСОБА_2, 3-тя особа: Адміністрація державної прикордонної служби України, про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення начальника 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1», окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітана ОСОБА_2 від 20.03.2017 про відмову у перетинанні Державного кордону на вїзд в Україну громадянину ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідачем порушені права позивача на безкоштовний законний перетин державного кордону України іноземцем, що полягає в безпідставному та необґрунтованому винесенні рішення про відмову в перетині державного кордону України з підстав, які не відповідають фактичним обставинам, оскільки, підстава відмови у перетині державного кордону України, встановлена в оскаржуваному рішенні, відноситься до іншої особи, яка не повязана з особою позивача, що призвело до грубого порушення прав позивача, що також полягає в незаконному його утриманні понад добу в зоні контрольно-пропускного пункту аеропорту «Бориспіль» та примусовому поверненню до третьої країни. Крім того, позивач зазначає, що відсутня інформації в базах даних Державної прикордонної служби України щодо протиправного перетинання саме позивачем тимчасово окуповану територію України, підстав для відмови в перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1 не було, отже й не було підстав застосовувати до позивача примусове повернення в третю країну.

Також в позовній заяві позивач просив, щоб розгляд справи було здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, подав до суду письмові заперечення в яких зазначив, що позивачем порушено вимоги частини 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 04.06.2015 року №367, а саме в'їхав на ТОТ АР Крим та виїхав з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду. У звязку з чим, до позивача прийнято рішення про заборону вїзду в Україну, про що йому було доведено та в подальшому проставлено штамп у його паспортному документі. Крім того, відповідач стверджує, щодо примірника рішення, наданого позивачем, надати інформацію не може,але стверджує, що підпис зазначений в наданому примірнику не його.

Третя особа в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надала.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності, належним чином повідомлених представників сторін та у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступне.

20 березня 2017 року начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1», окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» капітаном ОСОБА_2 згідно з ч.1 ст.14 Закону України Про прикордонний контроль було прийнято рішення Про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії 712654235, з причин того, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.2 ст.10 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №367, а саме допустив вїзд на ТОТ АРК та виїзд з неї з порушення визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами вїзду-виїзду. Рішення оголошено в присутності перекладача російської мови гр. України ОСОБА_4, перепустка ДП МА №08416 та поставлено штамп в паспорт. Дане рішення отримано позивачем 20.03.2017, що підтверджується особистим підписом позивача.

Крім того, матеріалами справи встановлено, що відповідачем було складено довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону вїзду в Україну від 20.03.2017. Зокрема, в п.3 даної довідки «діяння, які є підставою для прийняття відносно особи рішення про заборону вїзду» зазначено, що 20.03.2017 року в пункті пропуск «Бориспіль» близько 09 год. 30 хв. під час оформлення пасажирів рейсу № 847 «Мінськ - Київ» виявлено громадянина ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1 (CHUBIK PETR), ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час проведення заходів контролю другої лінії було встановлено, з його слів, що приблизно 05-06.06.2016 року він авіаційним сполученням «Мурманськ - Москва - Сімферополь» вїхав на територію ТОТ АР Крим з метою відпочинку та приблизно 10-12.06.2016 року повернувся зворотнім рейсом, чим порушив вимоги частини 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 04.06.2015 року №367, а саме в'їхав на ТОТ АР Крим та виїхав з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог: без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами вїзду-виїзду. Термін заборони вїзду в Україну 3 роки.

Також, в даній довідці відповідачем як додатком зазначено: диск з записом проведення контрольної другої лінії.

При дослідженні інформації яка зафіксовано на диску наданого відповідачем до матеріалів справи, судом встановлено та підтверджено факт, який зафіксовано відповідачем в довідці стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону вїзду в Україну від 20.03.2017.

Крім того, відповідачем прийнято та затверджено начальником ОКПП «Київ» ОСОБА_5 20.03.2017 постанову про заборону вїзду в Україну громадянину ОСОБА_3 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, строком на 3 роки.

Також суд зазначає, що позивачем та відповідачем до суду надане оскаржене рішення, яке по змісту не відрізняється одне від одного, проте містить різні підписи відповідача.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 4 статті 2 Закону України Про прикордонний контроль визначено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Статтею 8 Закону України Про прикордонний контроль визначено, що уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в'їзду в Україну за умови: наявності в нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в'їзду в Україну; наявності в нього в'їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України; підтвердження мети запланованого перебування; наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

Іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в'їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно статті 14 Закону України Про прикордонний контроль іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в'їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону (наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 14.12.2010 р. № 967 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.01.2011 р. за № 31/18769 затверджено форму рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства.).

Статтею 9 Закону України Про прикордонний контроль закріплено, що прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в'їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи; наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в'їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства для перевірки виконання іноземцем або особою без громадянства вимог щодо строку перебування на території України.

Процедура здійснення контролю другої лінії проводиться за результатами аналізу та оцінки ризиків під час виконання процедури контролю першої лінії, якщо в уповноваженої службової особи Державної прикордонної служби України виникли сумніви щодо виконання іноземцем або особою без громадянства умов в'їзду в Україну, та передбачає: встановлення місць відправлення та призначення, мети та умов запланованого перебування з проведенням у разі необхідності перевірки відповідних підтверджуючих документів і співбесіди; з'ясування наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України.

Згідно пункту 7.4. статті 7 Закону України «Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України від 12.08.14 року № 1636-VIІ (набрав чинності 27.09.14) іноземні громадяни та особи без громадянства при перетині адміністративного кордону ВЕЗ «Крим» керуються нормам Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.14 року № 1207 - VII (набрав чинності 27.04.14) закріплено, що в'їзд іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзд з неї допускаються лише за спеціальним дозволом через контрольні пункти в'їзду-виїзду. Порядок вїзду іноземців та осіб без громадянства на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї встановлюється Кабінетом Міністрів України - зазначена норма жодним чином не регулює питання заборони вїзду на територію України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 року №367, затверджено «Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї».

Згідно п. 3 зазначеного Порядку вїзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї іноземців та осіб без громадянства здійснюються за паспортним документом та спеціальним дозволом, виданим територіальним органом ДМС або територіальним підрозділом ДМС через контрольні пункти у Новотроїцькому чи Генічеському районі Херсонської області. Додатком 1 до Порядку визначено Перелік контрольних пунктів вїзду на тимчасово окуповану територію України/ виїзду з неї: Контрольні пункти вїзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для автомобільного сполучення - "Каланчак", "Чаплинка", "Чонгар. Контрольні пункти в'їзду на тимчасово окуповану територію України/виїзду з неї для залізничного сполучення - "Херсон", "Мелітополь, "Вадим, Новоолексіївка.

Пунктом 7.4. статті 7 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства у разі порушення правил перетину адміністративного кордону ВЕЗ "Крим" підпадають під дію статті 13 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Даною статтею передбачено підстави для заборони вїзду іноземців та осіб без громадянства в Україні , а також можливість внесення відомостей таких осіб до бази даних осіб, яким згідно із законодавства України не дозволяється вїзд в Україну або тимчасово обмежено право на виїзду з України, а також визначено уповноважені органи на прийняття таких рішень.

Виходячи з вищевикладеного, при порушенні Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, іноземцю або особі без громадянства може бути заборонено вїзд на територію України.

Так, керуючись положеннями Закону України Про прикордонний контроль під час здійснення прикордонного контролю позивача та перевірки виконання позивачем умов перетинання державного кордону у разі вїзду в Україну, у посадової особи ОКПП Київ виникли сумніви щодо дотримання позивачем умов вїзду на територію України та позивача направлено на контроль другої лінії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1В 05-06.06.2016 авіаційним сполученням «Мурманськ - Москва - Сімферополь» вїхав на територію ТОТ АР Крим з метою відпочинку та приблизно 10-12.06.2016 повернувся зворотнім рейсом.

Отже, позивачем порушено вимоги частини 2 статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та Порядок вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженою постановою Кабінету Міністрів від 04.06.2015 року №367, а саме в'їхав на ТОТ АР Крим та виїхав з неї з порушенням визначених цими нормативними актами вимог без отримання відповідного дозволу та поза контрольними пунктами в'їзду-виїзду.

Так, заступником начальника відділу-начальником 1-го відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Бориспіль-1», ОКПП «Київ» капітаном ОСОБА_2 складено матеріали та надано на затвердження Постанову про заборону вїзду в Україну позивачу строком на три від 20.03.2017. За результатами розгляду наданих документів, Начальником ОКПП Київ полковником ОСОБА_5 затверджено постанову, водночас у звязку з вибуттям позивача в зворотному напрямку з відповідною відміткою в паспортному документі яка була поставлена.

Судом встановлено, що дана постанова оскаржена позивачем не була і на даний час є чинною.

Отже, керуючись вимогами статті 14 Закону України Про прикордонний контроль, положеннями пункту 3.10 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом АДПСУ від 05.12.11 № 946, згідно якої у разі спроби вїзду в Україну в пункті пропуску не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ. Рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону їм відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, визначеному статтею 14 Закону України „Про прикордонний контроль, позивачу відмовлено у перетинанні державного кордону України, на виконання п. 2.4 Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом АДПСУ від 05.12.11 № 946 проставлено відмітку „Заборонено вїзд в Україну терміном на....

За таких обставин, суд вважає, що Окремий контрольно-пропускного пункт "Київ" Адміністрації Державної прикордонної служби України при прийнятті оскаржуваних рішень діяв правомірно.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім розгляду справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкту владних повноважень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач надав суду всі докази на підтвердження правомірності своїх дій і прийнятого рішення.

У зв'язку з викладеним підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лиска І.Г.