Справа № 619/890/17
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р. Справа № 619/890/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Подобайло З.Г. , Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України на постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2017р. по справі № 619/890/17

за позовом ОСОБА_1

до Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України

про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати неправомірними дії Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років та зобов'язати відповідача призначити їй пенсію за вислугу років з 08.12.2016 відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції закону від 12.07.2001, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати згідно із довідкою прокуратури Харківської області №18-792 від 07.12.2016 року, без обмеження її максимального розміру та здійснювати відповідні виплати посилаючись на те, що вона працює в прокуратурі Харківської області на посаді заступника начальника відділу, має класний чин - старший радник юстиції. 08 грудня 2016 року звернулась з заявою до відповідача про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Рішенням від 23.01.2017 № 178-02/39 відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років згідно із вимогами Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з тим, що працівники прокуратури права на призначення пенсії відповідно до закону України «Про прокуратуру» з урахуванням Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 01.06.2015 не мають. Вважає, що прийняте рішення є незаконним і таким, що порушує її право на пенсійне забезпечення, оскільки в органах прокуратури України вона працює з 16.09.1986, безперервний загальний стаж роботи, станом на дату звернення до пенсійного фонду становить 30 років 2 місяці 22 дня, стаж, що зараховується у вислугу років становить 22 роки 1 місяць 19 днів з 19.10.1994 року. Частиною першою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001) встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Зазначає, що частиною першою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001року) встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Посилається на те, що редакція статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ була чинною на момент призначення її на роботу в органах прокуратури з 19.10.1994 року із присвоєнням мені класного чину, а частина 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції 12.07.2001 року діяла під час моєї роботи в органах прокуратури. Відповідно до частини 1 статті 50-1 ЗУ "Про прокуратуру" пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Приписи ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність 15.07.2015, але станом на 15.07.2015 року вона мала необхідний стаж роботи (20 років, 8 місяців і 26 днів), які відповідно до ст.50-1 Закону «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ надавали їй право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. На теперішній час діє ЗУ «Про прокуратуру» № 1697-УІІ, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: ( в її випадку) - з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. Таким чином статтею 86 Закону № 1697-УІІ збільшено стаж роботи, що дає їй право на пенсію за вислугу років, у порівнянні із статтею 50-1 Закону 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 23 років, що є звуженням її прав в розумінні Конституції України.

За результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2017 року Позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано дії Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції закону від 12.07.2001. Зобов'язано Дергачівське об'єднане управління пенсійного фонду України Харківської області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 08.12.2016, відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ в редакції закону від 12.07.2001, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми місячної (чинної) заробітної плати згідно із довідкою прокуратури Харківської області №18-792 від 07.12.2016 року, без обмеження її максимального розміру.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що спеціальний стаж позивача є недостатнім для призначення даного виду пенсії. Посилається на те, що рішенням суду першої інстанції порушено норми матеріального права що діють в системі пенсійного забезпечення та норми процесуального права, а саме: Кодексу адміністративного судочинства України ст.ст. 9, 159; Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (надалі Закон №1789) ст. 50-1; Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року №1697-У11 (надалі Закон N91697) ст. 86; Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-УІІІ від 02.03.2015 року (надалі Закон №213) п. 5 Прикінцевих положень. Вказують, рішення суду першої інстанції вважаємо незаконним та необґрунтованим, оскільки і приймаючи рішення про задоволення позовних вимог щодо призначення пенсії відповідно до Закону України №1789 суд першої інстанції не дослідив наступні обставини. По перше приписи п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», встановлюють, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до, зокрема Закону України «Про прокуратуру». Тобто, з 01.06.2015 року було скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до Закону України "Про прокуратуру". По-друге: з 15.07.2015 року набув чинності Закон України ."Про прокуратуру" від 4.10.2014 за №1697-УІІ відповідно якого положення Закону України "Про прокуратуру" від 5.11.1991 року №1789-ХІІ втратили чинність, в тому числі втратили чинність норми ст. 50-1 якими було врегульовано пенсійне забезпечення працівників прокуратури (прокурорів). Таким чином, зазначають, що станом на 08.12.2016 року, а саме на час виникнення правовідносин між правлінням та гр. ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за вислугу років, діяв Закон країни " Про прокуратуру" від 14.10.2014 за №1697-УІІ, яким встановлено інші умови та порядок призначення пенсії за вислугу років прокурорам. Вказують, що Конституцією України не встановлено пріоритету застосування того чи іншого закону. Тож, при вирішенні питання щодо призначення пенсії за вислугу років прокурорам суд мав виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сила акта (чи певної його норми) пов'язується з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті. що були встановлені попереднім актом. Відповідно до ч. 1.2 ст. 86 Закону №1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років. При цьому пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види лати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. Вказують, що судом першої інстанції не було досліджено та не взято до уваги ту обставину, що на день звернення за призначенням пенсії за вислугу років гр. ОСОБА_1 не мала необхідного стажу роботи за вислугою років, що встановлено ч. 1 ст. 86 Закону №1697. а саме - 23 роки - стажу по вислузі, а мала стаж роботи за вислугу років лише 22 роки 01 місяць. Також, судом першої інстанції не досліджено, що станом на 08.12.2016 року гр. ОСОБА_3, за відсутності необхідного стажу роботи за вислугу років, встановлених п. 1 ст. 86 Закону .і697, мала загальний страховий стаж 30 років 02 місяці (із них 16 років стажу на посадах прокурорів ) але не досягла 55 річного віку, визначеного положеннями ч. 5 ст. 86 Закону. З огляду на зазначене, вважають, що гр. ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії за вислугу років, як прокурор, оскільки станом на 08.12.2016 року вона не мала необхідного стажу за слугу років (23 роки), що встановлено приписам ч. 1 ст. 86 Закону №1697 та не досягла встановленого ч. 5 ст. 86 Закону №1697 віку - 55 років при відсутності стажу за вислугу років, встановлених ч. 1 ст. 86 зазначеного Закону. Також, управління не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Дергачівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на користь ОСОБА_1 судового збору в розмірі 640,00 грн., оскільки відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 5 Законом України "Про судовий збір" Пенсійний фонд України та його органи звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ у всіх судових інстанціях.

Позивач надіслала до суду письмові заперечення, відповідно до яких проти задоволення апеляційної скарги заперечує, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог. Суд зазначає, що станом на 15.07.2015р. позивач мала необхідний стаж роботи (20 років), які відповідно до ст.50-1 Закону № 1789-XI надавали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. З огляду на викладене, судпершої інстанції прийшов до висновку, що позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років на підставі cт. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року та, керуючись вимогами ст.22 Конституції України, в розмірі 90 % суми місячного (чинного) заробітку, як прокурору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовими актами.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 16.09.1986 р. по теперішній час працює в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 17-19).

08.12.2016 р. ОСОБА_1 звернулася до Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області з заявою про призначення пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 1991 року.

Згідно даних трудової книжки ОСОБА_1, станом на дату звернення з заявою про призначення пенсії, має стаж в органах прокуратури - 22 роки 01 місяць, в тому числі на прокурорських посадах - 16 років 10 місяців, загальний страховий стаж - 30 років 02 місяці.

Згідно розпорядження від 12.12.2016 Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону «Про прокуратуру» №1789-ХІІ, 05.11.1991 відповідно до заяви від 08.12.2016 відмовлено, оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, у разі неприйняття до 1 червня 2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів».

Перевіряючи правомірність доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з письмових доказів у справі, ОСОБА_1 звертаючись до відповідача з відповідною заявою, просила призначити їй пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що приписи ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 щодо права на пенсійне забезпечення за вислугу років втратили чинність з 15.07.2015.

При цьому, 15.07.2015 набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 N 1697-VII, положеннями статті 86 якого визначено порядок пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

З огляду на наведене, враховуючи, що позивач реалізувала своє право на звернення за призначенням пенсії 08.12.2016 р., питання щодо наявності у неї права на пенсійне забезпечення як працівника прокуратури має вирішуватись у відповідності до приписів чинної на цей час ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року.

За приписами ч.1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Враховуючи наведене вище, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на 11.11.2016, тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача мав становити 23 роки, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців.

Відповідно до ч.6 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Як вбачається з матеріалів справи, стаж роботи позивача в органах прокуратури на момент звернення до відповідача з заявою, склав 22 років 01 місяць, що є недостатнім для призначення їй пенсії за вислугу років за Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014.

Колегія суддів вважає помилковими посилання суду першої інстанції на ст. 58 Конституції України, оскільки на час звернення до Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області законодавцем по іншому унормовано право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Колегія суддів зазначає, що норми закону які були чинні як на дату звернення 08.12.2016 року так і на дату призначення позивача на роботу в органах прокуратури (Закон України "Про прокуратуру" в редакції 12.07.2001 року) передбачали, що стаж на пенсію розраховується станом на час звернення за призначенням пенсії. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача за призначенням пенсії 08.12.2016 року то і стаж рахується з дати звернення за призначенням пенсії.

Колегія суддів зазначає, що станом на 08.12.2016 року позивач не мала необхідного стажу за слугу років (23 роки), що встановлено приписам ч. 1 ст. 86 Закону №1697 та не досягла встановленого ч. 5 ст. 86 Закону №1697 віку - 55 років при відсутності стажу за вислугу років, встановлених ч. 1 ст. 86 зазначеного Закону.

Посилання позивача в адміністративному позові на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02.06.2016 року, справа №569/16946/15-а, Московського районного суду м. Харкова від 22.09.2016 року, справа '№643/11252/16-а, Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 року, справа №755/10124/16-а 16 є не обґрунтованими. Дані судові рішення не є рішеннями які підпадають під застосування статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства, та таким що мають преюдиційне значення для вирішення справи.

Посилання позивача у позові на рішення Верховного суду України від 17.12.2013 року (справа №12-445а13) та від 10.12.2013 року (справа №21-348а15) є помилковим, оскільки воно стосуються процедури перерахунку вже призначеної пенсії. Колегія суддів зазначає, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Посилання позивача на ст. 8, 17, 22,46,58 рішення Конституційного суду України від 18.06.2007 року по справі № 4-рп/2007, від 09.07.2007 року № 6-рп/2007, від 09.07.2007 року № 1-29/2007, від 11.10.2005 року № 1-21/2005, від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 року № 7-рп/2004 є помилковим оскільки в даному випадку норми які просить застосувати є недіючими, при цьому у позивачки на час дії ст. 50-1 в редакції від 12.07.2001 право на пенсію не виникло. Позивачка набула 20 річного стажу лише у 2014 , а з 2011 редакція цієї статті була змінена та стаж необхідний для призначення пенсії рахувався в залежності від дати звернення за її призначенням з 20 років до 1 жовтня 2011 року до 25 років стажу з 1 жовтня 2020 року. Аналогічну норми містить ст. 86 діючого Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином позивачка по закону України "Про прокуратуру" в редакції 2001 року не отримувала права на пенсію та з урахуванням дати звернення за пенсією, 08.12.2016 року, стажу роботи, не отримувала його не згідно ст. 51-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції 2011 року не по ст. 86 діючого закону України "Про прокуратуру".

Посилання позивача в обґрунтування права на пенсію на Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейську соціальну хартію (переглянутій) 1996 року, Конвенцію про з захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішення Європейського суду з прав людини. Зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі " Пічкур проти України" від 07.11.2013 року, рішення Європейського суду з прав людини у справі " Стек проти Сполученого королівства", рішення Європейського суду з прав людини у справі " Мюллер проти Австрії " , є на думку колегії суддів помилковими з таж же підстав.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги Дергачівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Харківської області та скасування постанови суду першої інстанції як такої, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 94, 160, 167, 183-2, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Постанову Дергачівського районного суду Харківської області від 05.04.2017р. по справі № 619/890/17 скасувати.

Прийняти нову постанову якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Подобайло З.Г. Тацій Л.В.