Справа № 814/2201/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 814/2201/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нехожиній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

26.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ НП в Миколаївській області та Жовтневого відділення поліції Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Миколаївській області №269-о/с від 26.09.2016р. в частині звільнення його з посади оперуповноваженого Жовтневого відділення Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області;

- поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фактично при повторному звільненні позивача з роботи, уповноваженим органом не було запропоновано йому іншу роботу або жодної відповідної посади у складі поліції, у звязку з чим, були порушенні процедура звільнення та його права і законні інтереси.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано наказ ГУ НП в Миколаївській області №269 о/с від 26.09.2016р. в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого Жовтневого ВП Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області. Стягнуто з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 27.09.2016р. по 20.01.2017р. у сумі 14701,01 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Стягнуто з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 5244,03 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ГУ НП в Миколаївській області 03.02.2017р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального і процесуального права та просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.01.2017р. та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Сторони в судове засіданні суду апеляційної інстанції не прибули з невідомих підстав, про день час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

07.11.2015р. позивача ОСОБА_1 призначено на посаду оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області.

03.03.2016р. атестаційною комісією №6 ГУ НП в Миколаївській області ухвалено рішення про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

21.03.2016р. наказом начальника ГУ НП в Миколаївській області №47о/с ОСОБА_1 було звільнено з поліції через службову невідповідність, на підставі висновків атестаційної комісії №6 від 03.03.2016р.

13.07.2016р. постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №814/759/16 наказ №47 від 21.03.2016р. визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на посаді оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області.

22.07.2016р. наказом ГУ НП в Миколаївській області №194 о/с на підставі постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2016р., позивача поновлено на посаді оперуповноваженого Жовтневого відділення поліції Корабельного ВП ГУ НП в Миколаївській області.

25.07.2016р. ОСОБА_1 попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції у звязку зі скороченням тимчасових штатів.

26.09.2016р. наказом начальника ГУ НП в Миколаївській області №269 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.4 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів.

Не погоджуюсь з такими діями та рішенням відповідача, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також відповідно, з неправомірності спірного наказу відповідача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитись з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Так, як слідує зі змісту приписів ст.43 Конституції України, кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, ч. 2 цієї статті передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Загальний порядок звільнення працівника із ініціативи роботодавця передбачений Кодексом законів про працю України.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається зі змісту п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до п.5 ч.10 ст.62 Закону, поліцейський у повному обсязі користується гарантіями соціального та правового захисту, передбаченими цим Законом та іншими актами законодавства.

Таким чином, гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються у тому числі і на поліцейських.

Разом з тим, спеціальний порядок звільнення поліцейських у вказаних правовідносинах врегульовано ст.68 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до якої, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону.

Але, при цьому, слід зазначити, що переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Так, як встановлено судами обох інстанцій ОСОБА_1 26.09.2016 року наказом Т.в.о. начальника ГУ НП в Миколаївській області № 269-о/с був звільнений зі служби поліції та на момент звільнення мав вислугу років 14 років 5 місяців.

Проте, згідно до вимоги ч. 5 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію», за якою переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності, відповідачем не надано доказів встановлення наявності або відсутності у позивача переважного права на залишення на службі в поліції при реорганізації відповідно

До того ж, за рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Як встановлено колегією суддів та вбачаються з матеріалів справи, 28.04.2016р. Головою Національної поліції України прийнято наказ №360-дск «Про організаційно-штатні зміни в ГУ НП в Миколаївській області».

Далі, на виконання вказаного наказу, т.в.о. начальника ГУ НП в Миколаївській області 31.05.2016р. прийняв наказ №440-дск «Про організаційно-штатні зміни в Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області»

Зазначеними наказами були скасовані всі тимчасові штати ГУ НП в Миколаївській області та скорочені всі посади, в тому числі і посада, яку обіймала до звільнення позивач, і оголошені постійні штати Головного управління Національної поліції.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в новому штатному розкладі було скасовано 3263 штатні посади та затверджено штат у кількості 3272 штатних одиниць.

При чому, слід звернути увагу на той факт, що посаду позивача в нових штатах фактично було збережено, що підтверджується звітом про добір на службу та рух кадрів в ГУ НП в Миколаївській області, та на час звільнення позивача не було зайнято 809 посад, з яких 566 посади середнього складу поліції, до якого відноситься посада позивача.

До того ж, необхідно зазначити, що безпосередньо в відділенні поліції, в якому працював позивач, станом на 28.07.2016 року, в штаті із 73 посад були вакантні 12 посад, однак, разом з тим, позивачу жодної іншої посади не пропонувалось, від жодної посади він також не відмовлявся.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ьта пояснень представника відповідача, основними підставами для звільнення позивача фактично була не реорганізація та скорочення штатів, а наявність стосовно нього висновку атестаційної комісії від 03.03.2016р. про те, що ОСОБА_1 не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.07.2016р. по справі №814/759/16 (яка набрала законної сили) не лише визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 від 21.03.2016р., а й надано оцінку підставам звільнення процедурі атестації та висновкам атестаційної комісії, які відповідно до мотивувальної частини постанови визнані судом такими, що суперечать діючому законодавству.

Одночасно, при цьому, слід вказати, що відповідно до вимог ч.1 ст.72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, після висновків суду, викладених у постанові від 13.07.2016р. по справі №814/759/16, відповідач позбавлений можливості повторно використовувати протокол атестаційної комісії від 03.03.2016р. для нового звільнення ОСОБА_1

Отже, за вказаних обставин, колегія суддів приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції висновку, що проведені зміни в штаті ГУ НП в Миколаївській області свідчать про те, що внаслідок відповідного реформування відділів поліції посада, яку обіймала позивач, реально скорочена не була. При цьому, навпаки, була велика численність рівнозначних вакантних посад, на які міг би бути переведений позивач, чи хоча б запропонована така можливість переведення.

На підставі викладеного, судова колегія, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, судом першої інстанції, в даному випадку, було вірно встановлено факт повторного протиправного звільнення позивача зі служби в поліції, в звязку із чим, позовні вимоги в цій частині дійсно підлягають задоволенню.

Одночасно, у звязку із скасуванням судом оскаржуваного наказу про звільнення, у відповідності до вимог ст.235 КЗпП України, Закону України №580 та Постанови КМУ №100 від 08.02.1995р., позивач підлягає поновленню на службі, т.б. на займаній посаді, зі стягненням з відповідача середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Однак, судом 1-ї інстанції, в порушення ст.ст.5,8 постанови КМУ №100 від 08.02.1995р., згідно якої нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, було помилково розраховано грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Так, як встановлено колегією суддів (з урахуванням наданої довідки про розмір грошового забезпечення) середньоденна заробітна плата позивача складає 171,94 грн. Згідно матеріалів справи позивача було звільнено з роботи 26.09.2016 року, т.б. з 27.09.2016 року по 20.01.2017 року - це період (час) вимушеного прогулу, якому 81 робочий день.

Отже, сума середнього заробітку, яку належить стягнути з відповідача гп користь позивача складає 13927,14 грн. (т.б. 171,94 грн. х 81 робочий день), з якої 5244,03 грн. - середньомісячна сума грошового забезпечення за 1 (один) місяць, що підтверджено довідкою про грошове утримання ОСОБА_1, яку, в свою чергу, судом першої інстанції вірно, відповідно до ч.1 ст.256 КАС України, негайно допущено до стягнення з відповідача.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але з помилковим застосуванням норм матеріального права, судова колегія, діючи виключно в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, на підставі п.1 ч.1 ст.201 КАС України, вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції та зменшити належну для виплати позивачу суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,201,205,207,254,256 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області - задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2017 року змінити, виклавши 4 абзац її резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 27.09.2016 року по 20.01.2017 року у сумі 8683,11 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню».

В іншій частині постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_2