Справа № 826/17049/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Скаленку Р.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Компанія Київінвестбуд» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2017 у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Компанія Київінвестбуд» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Компанія Київінвестбуд» звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому просило:

- визнати протиправним (недійсним) та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.07.2016 № , складене Державною податковою інспекцією у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, на загальну суму податкового зобов'язання у розмірі 24 764, 31 грн. за платежем: орендна плата з юридичних осіб на суму 19 811, 45 грн. та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 952, 86 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем проведено камеральну перевірку з питання дотримання позивачем вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати орендної плати за період із 01.06.2013 по 31.12.2013.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 14.06.2016 № 771/26-50-12-03-17/24250954, згідно з яким податковим органом встановлено порушення позивачем ст. 21 Закону України «Про оренду землі», пп. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме занижено податкове зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб.

На підставі акту перевірки ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.07.2016 № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати з юридичних осіб у розмірі 19 811, 45 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 952, 86 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що незалежно від визначеного в даному випадку розміру орендної плати за договором, він не може бути нижчим, ніж встановлений чинним законодавством України, у зв'язку з чим відповідачем правомірно донараховано позивачу суму обов'язкового платежу з податку на землю.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що розмір орендної плати встановлюється виключно договором оренди, а тому без внесення відповідних змін до договору податковий орган протиправно здійснив донарахування орендної плати за земельні ділянки, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення-рішення є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішень Київської міської ради від 22.11.2007 № 1299/4132 та від 17.07.2008 № 45/45, 16.09.2008 між Київською міською радою та позивачем укладено договір оренди земельної ділянки, розміщеної за адресою: м. Київ, просп. Науки, 72, загальною площею 1891 кв.м, цільове призначення - для експлуатації та обслуговування гуртожитку, кадастровий номер :79:652:0029. Договір укладено на 10 (десять) років (розділ 3 договору оренди).

Річна орендна плата за вказаним договором оренди земельної ділянки встановлена у розмірі 0,1% (нуль цілих однієї десятої відсотка) від її нормативної грошової оцінки.

Статтею 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності. Отже, Податковий кодекс України визначив обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Згідно підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК України.

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII Кодексу; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Отже, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки, незалежно від того, чи відповідає її розмір із визначеним у договорі.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Таким чином, з набранням чинності Податкового кодексу України річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Кодексу, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.12.2014 у справі № 21-274а14, від 21.04.2015 у справі № 21-131а15.

Відповідно до частини 2 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Таким чином у разі, якщо розмір орендної плати за землю, який встановлено відповідним договором є меншим, ніж передбачено Податковим кодексом України, орендна плата має справлятися у розмірі, встановленому Податковим кодексом України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що при винесенні податкового повідомлення-рішення 21.07.2016 № ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Податковим кодексом України, у зв'язку із чим суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Компанія Київінвестбуд» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.04.2017 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст ухвали виготовлений 25.05.2017.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Шурко О.І.

Кузьменко В. В.