Справа № 810/690/17
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2017-03-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/690/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2017 року м.Київ № 810/690/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробнича компанія “УКРСІЧСЕРВІС”

до Київської митниці Державної фіскальної служби

про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості і картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю “Науково-виробнича компанія “УКРСІЧСЕРВІС” (далі – ТОВ «НВК «Укрсічсервіс», позивач) до Київської митниці Державної фіскальної служби (далі – митний (контролюючий) орган, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 10.11.2016 № 125000013/2016/000183/2;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, він визначив його митну вартість за основним методом - за ціною договору (контракту), заявив цей показник у декларації митної вартості та надав підтверджуючі документи згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України. Позивач стверджує, що подані ним документи містили об’єктивні відомості про складові митної вартості товару, та, у свою чергу, піддавались обчисленню та підтверджувались документально.

Проте, митний орган не погодився з заявленою декларантом митною вартістю товарів, визначеною за ціною договору (контракту), не врахував подані позивачем документи та прийняв оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів із застосуванням резервного методу та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів.

На думку позивача зазначені рішення прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки надані при митному оформленні документи в достатній мірі підтверджували правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом. При цьому, зауважив, що незважаючи навіть на безпідставне та необґрунтоване витребування контролюючим органом додаткових документів, уповноваженою особою декларанта на вимогу митниці були надані всі наявні на підприємстві документи, а також пояснення щодо документів, які декларант не може надати у зв’язку з їх відсутністю.

Разом з цим, позивач звертав увагу суду, що такий самий товар по цьому ж контракту позивач вже ввозив на митну територію України раніше згідно з митною декларацією від 01.09.2016 № 125110011/2016/009021.

Крім того, позивач також вважає, що відповідачем було не правомірно визначено митну вартість товару за другорядним методом з урахуванням наявної у митного органу інформації щодо вартості подібних товарів, оскільки останнім не вказано докладної інформації, зокрема, назви, характеристики, коду за УКТ ЗЕД, обсягу партії ідентичних або подібних товарів, умов їх поставки, комерційних умов тощо. Таким чином, позивач зазначає, що ціна та митна вартість цих товарів не може братися за основу при коригуванні митної вартості за резервним методом.

При цьому, позивач зауважив, що митниця залишила поза увагою наявну в нею інформацію про митну вартість ідентичного товару, ввезеного за тим самим контрактом та на тих самих умовах, що і оцінюваний товар оформленого за МД 01.09.2016 № 125110011/2016/009021. Отже, позивач вважає, що доводи митного органу про відсутність інформації для застосування інших методів ніж резервний є безпідставним.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 17.02.2017 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/690/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач адміністративного позову не визнав та надав до суду письмові заперечення відповідно до змісту яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів заперечень зазначив, що під час здійснення митного контролю у митного органу виникли сумніви щодо достовірності даних у поданих декларантом до митного оформлення документів, оскільки вони не містили повної інформації щодо митної вартості товару та її складових частин, а також містили розбіжності, у зв’язку з чим не підтверджували числові значення складових митної вартості заявленого до митного оформлення товару.

Зауважив, що позивачем надана не повна інформація щодо заявленої митної вартості, а тому не доведено, яка ж фактично ціна підлягає сплаті за товари.

Відповідач пояснив, що декларантом не було подано до митного оформлення жодних страхових документів, що ставить під сумнів фактичне включення до вартості товару обов'язкової для умов поставки СІF складової - витрат на страхування.

При цьому, звертав увагу суду, що розрахунки таких витрат мають здійснюватись на основі достовірних відомостей про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Крім того, відповідач зазначає, що уповноваженою особою Київської митниці ДФС під час здійснення митного контролю було встановлено, що висновок ДП «Держзовнішформ» від 19.08.2016 не відповідає первинним документам, що посвідчують господарську операцію та станом на час митного оформлення втратив чинність.

Відповідач також стверджує, що декларантом позивача було порушено й вимоги частини 3 статті 53 Митного кодексу України, оскільки надані додаткові документи не стосуються спірної поставки товару, в тому числі не надано належного висновку про якісні та вартісні характеристики товару.

За наведених обставин, відповідач стверджує, що підстави для задоволення позовних вимог – відсутні.

До початку судового розгляду справи, який було призначено на 15.03.2017, від представників сторін до суду надійшли письмові клопотання про здійснення судового розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За вказаних обставин, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У травні 2016 року (а саме 11.05.2016) ТОВ «НВК «Укрсічсервіс» (покупець) та компанією-нерезидентом DingZhov LiangYou Metal Products Company Limited (продавець) було укладено контракт від № 79/к (далі – контракт) відповідно до умов якого продавець продає позивачу товар (колючий дріт однорядний, холодноволочильний, рифлений), кількість та загальна вартість якого визначаються у специфікаціях та/або рахунках-фактурах (інвойсах) (а.с.51).

Пунктом 4.1 цього контракту сторони узгодили, що продавець постачає товар морським транспортом на умовах FOB Incoterms 2010 до Одеського морського торгівельного порту, Україна.

11 травня 2016 року сторони контракту уклали додаткову угоду № 3, відповідно до змісту якої було вирішено з метою створення більш комфортних умов транспортування товару внести зміни до пункту 4.1 контракту та викласти його в наступній редакції: "Продавець постачає товар морським транспортом на умовах СІF Incoterms 2010 до Одеського морського торгівельного порту, Україна" (а.с.60).

Судом встановлено, що 01.09.2016 ТОВ «НВК «Укрсічсервіс» було ввезено на територію України партію товару (дріт кручений з чорних металів гарячо-оцинкований для огорожі; дріт з оцинкованої сталі колючий однорядний, холодно-волочильний, рифлений; діаметр основної проволоки 2,8 мм., діаметр проволоки шипів 2 мм., з відстанню між шипами 75+/- 5мм., в бухтах по 400 метрів та вагою бухти 35 кг). Вказаний товар був придбаний позивачем у компанії DingZhou LiangYou Metal Produkts Compani Limited Торговельна марка (DingZhou), країна виробник – Китай, на підставі контракту від 11.05.2016 № 79/к. Митне оформлення цього товару здійснювалось через Одеську митницю ДФС на умовах СІF Incoterms 2010. Митна вартість вказаного товару була визначена декларантом за основним методом (за ціною договору (контракту)), митне оформлення здійснено на підставі митної декларації від 01.09.2016 № 125110011/2016/009021, товар випущено у вільний обіг (а.с.39-40).

12.09.2016 позивач здійснював ввезення на митну територію України другої партії цього ж товару, придбаного у компанії DingZhov LiangYou Metal Products Company Limited за цим же контрактом на цих же умовах поставки.

З метою митного оформлення товару подав до Київської митниці ДФС тимчасову митну декларацією від 12.09.2016 № 125110011/2016/031069 з метою уточнення відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно УКТ ЗЕД (а.с.43-44).

Суд звертає увагу, що митне оформлення товару за вказаною тимчасовою МД було завершено із застосуванням найбільшої ставки ввізного мита з тих, під яку можуть підпадати такі товари (5%), а також зі сплатою митних платежів згідно із заявленою митною вартістю, яка визначена позивачем за основним методом - за ціною договору (вартість операції).

Судом встановлено, що у зазначеній МД декларант вказав точні відомості про товар, (зокрема, код товару згідно УКТ ЗЕД) "дріт кручений з чорних металів гарячо-оцинкований для огорожі; дріт з оцинкованої сталі колючий однорядний, холодно волочильний, рифлений; діаметр основної проволоки 2,8 мм., діаметр проволоки шипів 2 мм., з відстанню між шипами 75+/- 5мм., в бухтах по 400 метрів та вагою бухти 35 кг". Країна виробництва CN (Китай), торгівельна марка - DingZhou, виробник - DingZhou LiangYou Metal Products Company Limited, товар надійшов на адресу ТОВ «НВК «Укрсічсервіс» від іноземного контрагента DingZhou LiangYou Metal Products Company Limited за контрактом від 11.05.2016 № 79/к.

Зі змісту вказаної декларації вбачається, що митну вартість товару позивач визначив за основним методом - за ціною договору (контракту).

При цьому судом встановлено, що позивач не змінив митну вартість товару порівняно з тимчасовою митною декларацією від 12.09.2016 № 125110011/2016/031069, за якою товар був випущений у вільний обіг, та митною декларацією від 01.09.2016 № 125110011/2016/009021, за якою здійснювалось розмитнення попередньої партії товару).

До вказаної митної декларації позивач також додав пакет документів, що перелічені у графі 44 МД, які необхідні для розмитнення товару, а саме:

- контракт від 11.05.2016 №79/к з додатковими угодами до нього від 24.05.2016 № 1, від 04.07.2016 № 2, від 10.06.2016 № 3, від 05.07.2016 № 4;

- інвойс від 12.07.2016 №79/к/3;

- міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 10.09.2016 № 3748;

- коносамент від 20.07.2016 № XNGLEG1607028;

- банківські платіжні документи від 16.05.2016, від 14.06.2016, від 08.07.2016, від 21.07.2016; 23.09.2016

- пакувальний лист від 12.07.2016 б/н;

- рахунок-проформу від 05.07.2016 № LY-0130/2;

- некласифікований внутрішній договір (контракт) 07.04.2016 № 343/3/2016/38;

- висновок ДП «Держзовнішінформ» від 19.08.2016 № ДЗІ № 112/1565;

- цінову інформацію від 25.08.2016 б/н;

- листи отримувача від 23.08.2016 № 217; 19.10.2016 № 285;

- листи відправника від 23.08.2016 № 257; 31.08.2016 № 297;

- лист роз’яснення від 25.10.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом розгляду вказаних документів посадовою особою митного органу 31.10.2016 було встановлено, що вони не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості, зокрема: згідно п.1.2 контракту кожна поставка конкретної партії товару замовляється покупцем на умовах розділу 4, що передбачає передоплату (а.с.49).

За наведених обставин митним органом було запропоновано декларанту за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, а саме:

- якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- інформацію біржових організацій про вартість сировини (оцинкованої сталі).

03.11.2016 уповноваженою особою декларанта на вказаний запит відповідача було направлено до контролюючого органу такі додаткові документи:

- банківські платіжні документи від 16.05.2016, від 14.06.2016, від 08.07.2016, від 21.07.2016; 23.09.2016

- рахунок-проформу від 05.07.2016 № LY-0130/2;

- прайс-листи виробника товару від 19.08.2016 № 15/5-583.

Крім того, представником позивача було повідомлено митний орган, що інші витребувані додаткові документи не можуть бути надані через їх відсутність у позивача. Разом з цим, декларант також надав роз’яснення в яких зазначив, що додатковою угодою № 3 від 10.06.2016 року було внесено зміни до контракту від 11.05.2016 року № 79/к згідно яких, продавець постачає товар морським транспортом на умовах СІF (Інкотермс 2010) до Одеського морського торговельного порту, Україна. Такі зміни до контракту пояснюють розбіжність в умовах поставки, що зазначені в проформі-інвойсі від 11.05.2016 року № LY-0130 та в інвойсі від 05.07.2016 року № 79/к/2.

За результатом перевірки митної декларації від 31.10.2016 № 125110011/2016/010925, а також інших документів наданих декларантом до митного оформлення Київською митницею ДФС 10.11.2016 було прийнято рішення про корегування митної вартості товарів № 125000013/2016/000183/2.

Зі змісту даного рішення вбачається, що метод 1 не застосовується, тому що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості не містяться відомості щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, зокрема, пунктом 2.2. контракту передбачено, що на ціну товару впливає вартість сировини, однак не надано інформацію біржових організацій про вартість сировини (оцинкованої сталі). Крім того, наданих документах містяться розбіжності, зокрема на останній сторінці контракту який підписаний сторонами поставлена дата 11.04.2016, а в інших документах 11.05.2016, наданий прайс-лист не можно вражати ні прайс-листом, ні комерційною пропозицією, оскільки виданий особі, що жодним чином не фігурує ні в одному документі та не містить відомостей, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію.. Декларантом на вимогу митниці подано не всі додаткові документи, що не дає змоги підтвердити заявлені складові митної вартості товарів.

Крім того, у вказаному рішенні контролюючим органом зазначено, що за результатами проведених з декларантом консультацій застосування інших методів визначення митної вартості окрім другорядного методу 2 г (резервного) – є неможливим.

При цьому, судом встановлено, що момент винесення рішення про коригування митної вартості товарів, товар вже був випущений у вільний обіг по тимчасовій митній декларації від 12.09.2016 № 125110011/2016/031069.

Не погоджуючись з рішеннями митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного Кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набув чинності з 01.06.2012.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно зі статтею 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування – з моменту отримання органом доходів та зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електроної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема, код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині 1 статті 58 цього кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Відповідно до положень статті 53 Митного кодексу України одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, необхідних для підтвердження митної вартості, наведений у частині 2 статті 53 Митного кодексу України. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Згідно частиною 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу змісту частин 1, 2 статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма узгоджується з положеннями статті 318 Митного кодексу України України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Зазначене вище також відповідає стандартним правилам, встановленим п.п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI “Про внесення змін до Закону України “Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур”, якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Статтею 8 Митного кодексу України визначено принципи здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 53 Митного кодексу України, якщо документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Тобто, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право лише у передбачених частинами 3, 4 статті 53 Митного кодексу України випадках витребовувати у декларанта додаткові документи.

Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, законом чітко встановлено умови, за наявності яких у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмови у митному оформленні.

Такими імперативними умовами є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів та/або існування обґрунтованих підстав вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавством встановлений обов’язок митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з цим, декларант або уповноважена ним особа зобов'язані надавати додаткові документи на письмову вимогу митного органу лише в разі їх наявності.

Як встановлено судом, з метою митного оформлення товару ввезеного на територію України відповідно до умов контракту від 11.05.2016 № 79/к, позивачем було обрано основний метод визначення митної вартості цього товару та надано митному органу (на підтвердження заявленої митної вартості) перелік документів, передбачених частиною 2 статті 53 та статті 335 Митного кодексу України, про що зазначено у графі 44 ЕМД та картці відмови.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем в ході перевірки заявлених декларантом відомостей було прийнято рішення про необхідність витребування додаткових документів.

При цьому, судом встановлено, що в електронному повідомленні про витребування додаткових документів відповідач - 2 всупереч вимогам статтей 53 та 54 Митного кодексу України не вказав, в чому конкретно полягають сумніви митного органу щодо впливу вказаної розбіжності на визначену декларантом митну вартість товару, не зазначено причин неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також не зазначено, які саме складові митної варості товару повинні підтвердити дані витребуваних додаткових документів.

Тобто, митним органом не було виконано передбаченого законодавством обов’язку щодо визначення конкретних обставини, які викликали сумніви визначеної декларантом митної вартості товару, а також щодо зазначення причини неможливості перевірки розрахунку митної вартості на підставі наданих декларантом документів, без будь-якого належного обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей.

За наведених обставин, судом встановлено, що в даному випадку у відповідача були відсутні підстави для витребування у декларанта додаткових документів, оскільки сумніви контролюючого органу у правильності визначення позивачем митної вартості імпортованого товару є необгрунтованими, та такими, що не відповідають дійсності, а також спростовуються наявними у справі доказами.

Крім того, суд звертає увагу, що згідно з умовами контракту від 11.05.2016 № 79/к передбачено поставка товару здійснюється морським транспортом на умовах FOB Incoterms 2010 (Одеський морський торгівельний порт, Україна).

Тому в проформі інвойсі від 11.05.2016 № LY-0130, який складався у день укладання договору, визначено, що поставка здійснюється на умовах FOB (Одеський морський торгівельний порт, Україна).

В правилах міжнародної торгівлі інвойс-проформа (Invoice Proforma ) є попереднім документом, який містить відомості про ціну та вартість товару, але не вважається розрахунковим документом, оскільки не містить вимоги про сплату зазначеної у ньому суми. Тому, виконуючи усі інші функції рахунку, він не виконує головної функції рахунку як документу для оплати. Зазвичай інвойс-проформа виписується в разі поставки ще не проданого товару на консигнацію, виставку, аукціон тощо.

Проте, додатковою угодою від 10.06.2016 № 3 до контракту від 11.05.2016 № 79/к сторони змінили умови поставки і домовились, що поставка товару здійснюється морським транспортом на умовах CIF (Інкотермс 2010) до Одеського морського торговельного порту, Україна.

З наявного в матеріалах справи інвойсу (комерційному рахунку-фактурі) від 12.06.2016 № 79/к/3, який виписувався після укладення сторонами контракту додаткової угоди та який є розрахунковим документом, вбачається, що поставка здійснюється на умовах CIF (Одеський морський торгівельний порт, Україна) (а.с.69-72).

Разом з цим, відомості про те, що поставка товару здійснюється саме на умовах CIF (Одеський морський торгівельний порт, Україна) містяться в митних деклараціях та інших документах, що стосувалися розмитнення цього товару.

Таким чином, наведене свічить, що доводи посадової особи митного органу, які зазначені в електронному повідомленні від 31.10.2016, щодо відсутності у поданих декларантом документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме, те що згідно п.1.2 контракту кожна поставка конкретної партії товару замовляється покупцем на умовах розділу 4, що передбачає передоплату є безпідставними.

Щодо вимог контролюючого органу про підтвердження вартості страхування товару, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з наявних у справі доказів витрати на страхування товару як складова митної вартості товару у декларації митної вартості відсутні.

Згідно з правилами Інкотермс 2010 базисні умови поставки СIF (COST, INSURANCE AND FREIGHT (... named port of destination) ВАРТІСТЬ, СТРАХУВАННЯ ТА ФРАХТ (... назва порту призначення) означають, що поставка вважається такою, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. За умовами терміна CIF на продавця покладається також обов'язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати й ушкодження товару під час перевезення.

Таким чином, обов'язок зі страхування товару, який поставляється на умовах СIF, покладається на продавця товару, тому вимоги митного органу про надання таких документів позивачем, який є покупцем, є безпідставними.

Суд звертає увагу, що зазначена в інвойсі від 12.07.2016 року № 79/к/3 ціна товару на умовах поставки CIF (Одеський морський торгівельний порт, Україна) означає, що витрати на транспортування та страхування включені продавцем до складу ціни товару. Таким чином, фактурна (контрактна) вартість товару повністю співпадає з митною вартістю, інші складові митної вартості, зокрема, витрати на страхування та транспортування товару до місця поставки, відсутні як такі, тому жодного документального підтвердження не потребують.

Таким чином, наведені доводи контролюючого органу не можуть бути використані в якості підстави для відмови в застосуванні основного методу визначення митної вартості товарів, що експортуються.

Суд зветрає увагу, що безпідставною є також вимога відповідача про необхідність надання в якості додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару – банківських, платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, оскільки декларантом вказані документи були подані разом з митною декларацією № 125110011/2016/010925 від 31.10.2016.

Вимога митного органу щодо необхідності надання інформації біржових організацій про вартість (оцинкованої сталі) є також неправомірною, оскільки відповідачем не було взято до уваги, що сировиною для оцінюваного товару є не оцинкована сталь, а катанка, стальної марки Ст 0, Ст 1, Ст 2, Ст 3 (основа залізо з добавками та присадками) з послідуючим холодно-волочильням катанки під розмір проволоки відповідно з нанесенням в подальшому цинкового покриття з необхідною щільністю, про що було зазначено у наданих декларантом до митного оформлення листах виробника товару та отримувача цього товару (декларанта).

Щодо зауважень відповідача про те, що наданий прайс-лист не можна вважати ні прайс-листом, ні комерційною пропозицією, оскільки виданий особі, що жодним чином не фігурує ні в одному документі та відповідно до загальноприйнятої практики не містить відомостей, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання Інформації щодо умов продажу товару, а саме умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки дата його складання, або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, суд зазначає про таке.

Суд зазначає, що з загальної практики термінів прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

При цьому, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів. З урахуванням світової практики, прайс-лист є документом довільної форми, тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, обґрунтовуючи свої сумніви.

Крім того, обов’язок продавця надати покупцю прайс-лист, каталог специфікацію на товар не встановлено умовами контракту від 11.05.2016 року № 79/к.

У свою чергу, суд зауважує, що відомості прайс-листів повинні оцінюватися відповідачем у комплексі з іншими документами, поданими позивачем.

З приводу доводів митного органу, що позивач не надав відповідачу копію митної декларації країни експорту, то слід зазначити, що дана копія митної декларації країни експорту у позивача відсутня, про що позивач зазначав під час проведення усної консультації. При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів частини 3 статті 53 Митного кодексу України надання такого документу можливе лише при наявності його в позивача.

Зазначення в оскаржуваному рішенні доводів щодо наявності розбіжностей дати зовнішнього контракту № 79/к, а саме те, що на останній сторінці тексту контракту зазначено дату укладання 11 травня 2016 року, а на сторінці контракту зазначена дата підписання 11 квітня 2016 року є безпідставним та необґрунтованим, оскільки вказана розбіжність не впливає на числовий показник митної вартості товару. Крім того, достовірность факту укладення зовнішньоекономічного контракту та додаткових угод до нього, а також чинності цих документів митницею під сумнів не ставилось.

Щодо зауважень митного органу, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов, по відношенню до наданого позивачем висновку експерта, термін дії якого закінчився, суд зазначає про таке.

Згідно з вимогами статті 53 Митного кодексу України подання такого документу є факультативним. При цьому, факт закінчення строку дії висновку, сам по собі не утворює жодних підстав для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару за наявності базових документів, які її підтверджують.

За наведених обставин, судом встановлено, що всі доводи митного органу щодо відсутності у поданих декларантом документах всіх відомостей для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а також наявності розбіжностей у цих документах є безпідставними, необґрунтованими та повністю спростовуються наявними у справі доказами.

Отже, відповідач не мав жодних правових підстав коригувати заявлену позивачем митну вартість товару посилаючись на те, що у наданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження митної вартості, заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина 1 статті 55 Митного кодексу України).

Щодо застосування відповідачем резервного методу визначення митної вартості товару, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, під час коригування митної вартості товару відповідачем було використано резервний метод визначення митної вартості.

Суд зазначає, що відповідно до приписів статті 64 Митного кодексу України митна вартість визначається за резервним методом лише в разі неможливості застосувати жоден із попередніх методів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Таким чином, з наведеного слідує, що до прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару та застосування резервного методу відповідач зобов’язаний був провести всі можливі дії в межах своїх повноважень щодо можливості застосування кожного з другого по п’ятий метод, щоб у подальшому така можливість була обґрунтовано виключена.

Так, зокрема, згідно з частиною 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до вимог графи 33 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У графі 33 оскаржуваного рішення зазначено, що процедура консультацій проведена. Водночас, суд звертає увагу, що будь-які докази щодо проведення такої консультації, зокрема, за клопотанням декларанта у письмовому вигляді, в матеріалах справи відсутні. Жодних пояснень відносно проведення такої консультації з ТОВ "НВК "Укрсічсервіс" відповідачі суду також не надали.

У свою чергу, суд зазначає, що відображення даного факту в оскаржуваному рішенні не є достатнім та беззаперечним доказом проведення консультації в разі заперечення цього факту декларантом, оскільки консультація проводиться до прийняття рішення.

Судом встановлено, що ніякої іншої інформації, крім вимоги про надання додаткових документів та прийнятого рішення про коригування митної вартості до позивача не надходило, що свідчить про відсутність зі сторони митного органу будь-якої спрямованості на діалог з декларантом з метою визначення основи митної вартості.

При цьому, у графі 33 оскаржуваного рішеннях не зафіксовано результати проведеної консультації, а лише вказані причини, через які не можуть бути застосовані попередні методи визначення митної вартості товарів.

Верховний Суд України неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. Так, Верховний Суд України зазначає, що у разі незгоди митного органу із митною вартістю імпортованого товару він відповідно до вимог статті 266 МК України зобов'язаний провести процедуру консультацій, у ході яких мав би дійти висновків щодо застосування того чи іншого методу визначення митної вартості товарів (постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 у справі № 21-130а13, від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11, від 03.07.2012 у справі № 21-197а12).

Так, суд вказує, що відповідно до частини 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Проте, відповідачем при невизнанні митної вартості, заявленої ТОВ “НВК Укрсічсервіс” та визначенні митної вартості за іншим, відмінним від першого, методом, не вказано належних причин неможливості застосування першого методу визначення митної вартості.

Отже, судом встановлено, що оскаржуване рішення містить лише формальне посилання на неможливість застосування попередніх методів.

Крім того, суд зазначає, що згідно графи 33 розділу 2 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (ст. 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Проте, як встановлено судом, в оскаржуваному рішенні відсутня докладна інформація та джерела, які використовувались митним органом при визначенні митної вартості товарів. Вказане рішення не містить також і обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею у рішенні, що доводило б обґрунтованість рівня скоригованої нею митної вартості товару та не розкриває конкретних фактів, які вплинули на таке коригування, що вказує на його невідповідність вимогам частини 2 статті 55 Митного кодексу України.

Разом з цим, суд також зауважує, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений Митним кодексом України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті органом доходів і зборів відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.

У свою чергу, приписами частини 2 статті 55 Митного кодексу України імперативно визначено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Суд також звертає увагу, що законодавчо визначені дискреційні функції митних органів в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості товарів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов’язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів. Проте, в даному випадку відповідачами не було належним чином виконано покладених на них державою функцій.

З огляду на зазначене, судом встановлено, що оскаржуване рішення митного органу є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано усі передбачені чинним законодавством документи, які підтверджують митну вартість товарів, що ввозяться, та дають можливість визначити їх митну вартість за ціною договору шляхом застосування першого методу. Натомість, митним органом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об'єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого статтею 57 Митного кодексу України порядку визначення митної вартості товару. При цьому, під час судового розгляду справи судом не встановлено існування обмежень (визначених приписами частини 3 статті 53 Митного кодексу України) для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару за ціною договору.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості 10.11.2016 № 125000013/2016/000183/2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, законодавець в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, покладає саме на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів та довести його недобросовісність.

Проте, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження позиції щодо правомірності застосуваних контролюючим органом норм митного законодавства, а відтак, не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене та враховуючи достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці Державної фіскальної служби про коригування митної вартості товарів від 10.11.2016 № 125000013/2016/000183/2.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Науково-виробнича компанія “УКРСІЧСЕРВІС” судові витрати у сумі 3200 (три тисячі двісті) грн. 00коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці ДФС.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панова Г. В.