Справа № 336/5081/16-а(ЗП/808/28/16)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
"23" травня 2017 р.Справа № 336/5081/16-а(ЗП/808/28/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Шальєвої В.А.,
секретарі судового засідання: Федосєєвій Ю.В.,
за участі позивача: ОСОБА_1 ,
представника відповідача Леонова В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у справі №336/5081/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, (третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про скасування пункту 45 протоколу та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу,-

Позивач 26.08.2016 року звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, (третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив:
- скасувати пункт 45 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №53 від 08 липня 2016 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу;
- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити йому одноразову грошову допомогу, як інваліду ІІ групи, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, на підставі п.б ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 року.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, викладене у пункті 45 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загиблі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №53 від 08 липня 2016 року про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 28 квітня 2015 року на підставі п.«б» ч.1 ст.16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.
Позивач проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в їх задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов`язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
В частині відмовлених позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не переглядається.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_1 у період з 23.03.1986 року по 31.07.1986 року проходив військову службу в Анголі у званні прапорщика та приймав безпосередню участь в бойових діях (а.с.19).
В 1986 році під час проходження строкової служби в Анголі в ході виконання бойових дій отримав осколочні поранення голови, лівої руки (а.с.23).
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовців №1049 від 25.04.2013 року встановлено, що захворювання, отримані позивачем, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 18).
Відповідно довідки з акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №496204 від 29.04.2013 року позивачу встановлено третю групу інвалідності (а.с. 20).
В свою чергу, відповідно довідки з акту огляду МСЕК серії АБ №0296941 від 28.04.2015 року позивачу встановлено другу групу інвалідності (а.с. 21).
01.03.2016 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, доавши до заяви відповідний пакет документів (а.с.96).
ІНФОРМАЦІЯ_1 листом №339/с від 04.03.2016 року направив документи, які надійшли від позивача до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с. 95).
Пунктом 45 витягу із протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №53 від 08.07.2016 року зазначено ОСОБА_1 , як особу, якій відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги особам, які звільненні з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 року №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, та інвалідність яким встановлено до 1 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, оскільки відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Позивач, не погодився з таким рішенням відповідача та оскаржив його до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» .
Відповідно п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (далі по тексту - Закон №2011) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
Згідно ч.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 року (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу як третьої так і другої групи інвалідності, далі по тексту - Закон №2011), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Отже, з аналізу вказаних норм можливо зробити висновок, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після звільнення його зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження такої служби. При цьому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на момент встановлення відповідної групи інвалідності, оскільки саме з настанням цієї події Закон пов`язує момент виникнення права у відповідних осіб права на одноразову грошову допомогу.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах №21-446а14 від 18.11.2014 року та №21-135а-15 від 21.04.2015 року.
Як зазначалось вище, з матеріалів справи вбачається, що відповідно довідки з акту огляду МСЕК серії 10 ААБ №496204 від 29.04.2013 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та в подальшому позивачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується в довідкою з акту огляду МСЕК серії АБ №0296941 від 28.04.2015 року.
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у військовослужбовців №1049 від 25.04.2013 року встановлено, що захворювання, отримані позивачем, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. (а.с. 18).
Згідно відомостей з архівних матеріалів Генерального штабу збройних сил СРСР прапорщик ОСОБА_1 у період з 23.03.1986 року по 31.07.1986 року проходив військову службу в Анголі у званні прапорщика та приймав безпосередню участь в бойових діях (а.с.19).
Зазначені вище висновки та матеріали справи спростовують посилання апелянта на ту обставину, що позивач не мав права на отримання одноразової грошової допомоги за Законом №2011, оскільки на час встановлення інвалідності він не був військовослужбовцем.
Відповідно до ч.4 ст.16-3 Закону №2011 якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Апелянтом не заперечується той факт, що позивачу одноразова грошова допомога при встановленні третьої групи інвалідності не призначалась та не виплачувалась.
Відповідно п.б ч.1 ст.16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб,- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп.4 п.2 ст.16 цьогоЗакону).
Частиною 6 ст.16-3 Закону №2011 визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (ч. 9 ст. 16-3 Закону).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).
Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Аналогічні норми містяться і в пункті 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі по тексту - Порядок № 499).
З наведених норм вбачається, що повноваження щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги має Міністерство оборони України. Керівник уповноваженого органу (в даному випадку - Запорізького обласного військового комісаріату) подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів (в даному випадку Міністерству оборони України) висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються необхідні документи. Рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів.
Враховуючи наведене та той факт, що після отримання ІІІ групи інвалідності позивач не звертався за отриманням одноразової грошової допомоги і відповідно вона йому раніше не виплачувалась, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач має право на призначення та виплату йому Міністерством оборони України відповідно до Порядку №975 одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи з 29.04.2015 року у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, а відповідачем не доведено правомірності своєї відмови в призначення та виплаті позивачу такої вимоги, з чим погоджується колегія суддів.
А віддак, позивач має право на виплату йому Міністерством оборони України відповідно до Порядку №975 одноразової грошової допомоги як інвалід 2 групи в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 28 квітня 2015 року.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З огляду на викладене, відповідачем не доведено правомірність відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України викладене у пункті 45 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загиблі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №53 від 08.07.2016 року про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги є такою, що підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.
Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у справі №336/5081/16-а залишити без задоволення.
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року у справі №336/5081/16-а залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

В повному обсязі ухвалу складено 25 травня 2017 року.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: В.А. Шальєва