Справа № 200/19813/16-а (2-а/200/807/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" травня 2017 р. справа № 200/19813/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року у справі №200/19813/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську

про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку раніше призначеної пенсії державного службовця у зв'язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючим державним службовцям згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 згідно довідки Дніпропетровської міської ради від 29.07.2016 року за №7/6-1096;

- зобов'язати відповідача здійснити позивачу з 1 грудня 2015 року перерахунок пенсії державного службовця в розмірі 90% суми заробітної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів та законодавчих актів", згідно довідки Дніпропетровської міської ради від 29.07.2016 року за №7/6-1096.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку раніше призначеної пенсії неправомірними;

- зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з 01 листопада 2016р., виходячи із 90% суми заробітної плати, вказаної в довідці, яка видана Дніпропетровською міською радою №7/6-1096 від 29.07.2016 року про заробітну плату начальника відділу кадрової роботи та протокольних заходів Дніпропетровської міської ради.

В решті позову - відмовлено.

Постанова суду в частині задоволених позовних вимог мотивована неправомірністю відмови позивача у перерахунку пенсії та обґрунтованістю вимог позивача щодо перерахунку пенсії державного службовця з 01.11.2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Відповідач, зокрема, зазначив, що у звязку з прийняттям Закону України "Про внесення змін та визнання такими, втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 8 грудня 2014 року №76-VII з 01 січня 2015 року зазнали зміни норми, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії державним службовцям, а саме текст статті 37-1 Закону України "Про державну службу" 16 грудня 1993 року №3723-XII року викладено у наступній редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України".

На день звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії, а саме 10.11.2016 р. Кабінет Міністрів України не визначив умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

До 01.05.2016 року пенсійне забезпечення державних службовців було врегульовано нормами Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-XII. З 01.05.2016 року набув чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII. Згідно п. 2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-XII, в тому числі втратили чинність норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.

Відповідно до ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII, що набрала чинності з 01.05.2016 року, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01.05.2016 р. Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII інакше врегульовані правовідносини, пов'язані із пенсійним забезпечення державних службовців. Закон України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

Отже, враховуючи приписи ст.90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з 01.05.2016 року відсутні підстави для перерахунку пенсій державним службовцям у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" до Постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" №865 від 31.05.2000 року внесено зміни, які застосовуються з 01.12.2015р., а саме виключено пункт 4 та пункт 5 викладено в новій редакції: "Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики".

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії 10.11.2016 року відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 року №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" на підставі довідки Дніпропетровської міської ради від 29.07.2016 року №7/6-1096. Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. №1013, на яку посилається позивач, регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Стосовно вимог ст.22 Конституції України щодо заборони звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийняття нових законів, на яку посилається суд першої інстанції, відповідач зазначає, що Конституція України безпосередньо не визначає порядок та умови призначення та перерахунку пенсій і не містить відповідних нормативних приписів. Умови пенсійного забезпечення регулюються законодавством України до якого, зокрема, належать і Закони України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та "Про державну службу". Оцінка відповідності Законів України "Про державну службу", "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 р. №76-VIII положенням Конституції України належить до виключної компетенції Конституційного Суду України за зверненням уповноважених суб'єктів і не може бути здійснена судом загальної юрисдикції.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

11.04.2017 року до апеляційного суду надійшли письмові заперечення, в яких позивач, зокрема, зазначив, що відповідачем при зверненні до суду із апеляційною скаргою не надано жодного доказу того, що копія судового рішення не була надіслана судом першої інстанції у строки, передбачені ч.3 ст.160 та ч.3 ст.167 КАС України. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які дають можливість зробити висновок про те, що відповідач був позбавлений можливості своєчасно звернутися з заявою про отримання копії судового рішення до канцелярії суду першої інстанції.

Тому, на думку позивача, відповідачем не надано жодних належних доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Також відповідачем не надано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін; закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача у звязку з пропуском відповідачем строку апеляційного оскарження.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував та підтримав доводи, наведені в письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив скасувати постанову суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову позивача в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Щодо доводів позивача стосовно пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, встановленого ч.2 ст.186 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Частиною 8 ст.183-2 КАС України передбачено, що постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року було ухвалено у порядку скороченого провадження.

17.05.2017 року відповідачем, на підтвердження наведених доводів апеляційної скарги щодо отримання повного тексту оскарженої постанови саме 23.02.2017 року, до апеляційного суду надано належним чином посвідчені докази, а саме: копію супровідного листа про направлення відповідачу копії постанови суду першої інстанції від 10 січня 2017 року з реєстраційним штампом вхідної кореспонденції від 23.02.2017 року №697/15 та копію реєстраційної картки від 23.02.2017 року №697/15. Також, у судовому засіданні сторони не заперечували, що 23.02.2017 року саме позивачем було здано до канцелярії відповідача копію постанови суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції подано відповідачем 28.02.2017 року, тобто в межах десятиденного строку, встановлено ч.2 ст.186 КАС України.

Отже, доводи позивача щодо пропуску відповідачем строку апеляційного оскарження постанови суду першої інстанції є помилковими.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач перебуває на обліку у відповідача та з 06.06.2007 року отримує пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

10.11.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії відповідно до довідки Дніпропетровської міської ради №7/6-1096 від 29.07.2016 року про заробітну плату за посадою начальника відділу кадрової роботи та протокольних заходів Дніпропетровської міської ради.

Листом №К-92 від 10.11.2016 року відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії, оскільки на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII не передбачено проведення перерахунку пенсії державним службовцям та скасовано, зокрема, статтю 37-1 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993р. №3723-XII.

Суд першої інстанції дійшов висновку про визнання неправомірною відмови відповідача та зобов'язання відповідача здійснити позивачу перерахунок пенсії з 01.11.2016 року, оскільки:

- позивач має право на перерахунок призначеної пенсії державного службовця з 01.11.2016 у зв'язку з підвищенням заробітної плати державного службовця відповідної посади за останнім місцем роботи. Відмова відповідача у здійсненні такого перерахунку та виплаті пенсії в підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи;

- позивач звернувся за перерахунком пенсії 10 листопада 2016 року, тому відповідно до ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перерахунок пенсії повинен здійснюватися з 01 листопада 2016 року, з у звязку з чим, вимоги про здійснення такого перерахунку з 01.12.2015 року є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 37-1 Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р., доповненої Законом України N432-IV від 16.01.2003р. "Про внесення змін до Закону України "Про державну службу", передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом, здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Так, Законом України від 28.12.2014р. №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до ст.37-1 Закону України "Про державну службу" і її викладено в такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України".

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015р. №1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів", яка діє з 01 грудня 2015 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. №865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії", а саме, виключено п.4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена відповідно до Закону України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р.

Постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 р. № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" втратила чинність з 23.09.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб".

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015 р., п.2 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" якого визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" N3723-XII від 16.12.1993р., крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до ч.1 ст.90 Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015 р. пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Закон України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р. та Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що були чинні на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, не містять положень, що передбачають право позивача на перерахунок пенсії в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

При цьому, апеляційний суд керується положеннями Закону України "Про державну службу" N889-VIII від 10.12.2015р., оскільки він прийнятий законодавчим органом (парламентом) і є обов'язковим до виконання, виходячи з позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (Заяви №29458/04 та №29465/04) вказав: "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (п.23 рішення).

Конституційний Суд України в рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 25 грудня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходив із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року "Великода проти України" зазначено, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З огляду на це, колегія суддів доходить висновку, що у відповідача, на час звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Дніпропетровської міської ради №7/6-1096 від 29.07.2016 року, не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу. Відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

З огляду на наведене, відповідач, відмовляючи позивачу у задоволенні заяви про перерахунок пенсії, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року у справі №200/19813/16-а скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов