Справа № 803/534/17
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року Справа № 803/534/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання Хомяк М. І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося в суд з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВМП» (далі ТзОВ «ВМП», відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 325782,06 грн. та пені у розмірі 1303,10 грн., всього 327085,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно із рядком 01 Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік, поданого відповідачем, середньооблікова чисельність працюючих у 2016 році у відповідача фактично складала 401 чол., з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 10 чол. Відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» норматив для працевлаштування відповідачем інвалідів складає 16 осіб, який останнім не виконаний. Не забезпечена середньооблікова чисельність інвалідів у кількості 6 осіб. У звязку з цим до відповідача було застосовано адміністративно-господарську санкцію, яку він у визначений строк у добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для нарахування пені.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

У письмових запереченнях на адміністративний позов та у судовому засіданні представник відповідача позовних вимог не визнала, посилаючись на те, що ТзОВ «ВМП» з метою дотримання вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» здійснювало заходи для працевлаштування інвалідів, а саме: щомісячно надавало інформацію до Нововолинського міського центру зайнятості про потребу в працівниках-інвалідах; систематично направляло до Управління праці та соціального захисту населення м. Нововолинськ та до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів листи з проханням направити на підприємство інвалідів; двічі на місяць розміщувало у газеті «Безкоштовні оголошення» інформацію із запрошенням на роботу інвалідів. Вважає, що застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій є безпідставним та незаконним, оскільки обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення, з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що ТзОВ «ВМП», правовий статус якого підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 16-20), у встановленому законом порядку зареєстроване у Волинському обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів як роботодавець юридична особа, що використовує найману працю.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Статтею 20 зазначеного Закону передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як встановлено судом, 17.02.2017 року ТзОВ «ВМП» було подано до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік за формою № 10-ПІ (Звіт), у якому відображено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у 2016 році фактично складала 401 чол., з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 10 чол., кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», - 16 чол. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2016 році становив 21773,1 тис. грн. (а. с. 6-9).

З розрахунку вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій і пені слідує, що за відповідачем рахуються до сплати адміністративно-господарські санкції у розмірі 325782,06 грн. та нарахована за період з 16.04.2017 року по 28.04.2017 року пеня у розмірі 1303,10 грн. (а.с. 5). При цьому, згідно вищевказаного розрахунку позивачем сума адміністративно-господарських санкцій у розмірі 325782,06 грн. визначена за 6 нестворених (незайнятих) ТзОВ «ВМП» робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Однак суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та відповідно для нарахування пені з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою, третьою статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу вищезазначених правових норм слідує, що обовязок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Судом встановлено факт невиконання відповідачем нормативу по працевлаштуванню інвалідів у 2016 році, однак, на думку суду, вини товариства в цьому немає, оскільки відповідач вживав усі необхідні заходи по створенню робочих місць та працевлаштуванню інвалідів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що протягом 2016 року ТзОВ «ВМП» щомісячно подавало до Нововолинського міського центру зайнятості звітність інформацію про попит на робочу силу (вакансії) станом на 11.01.2016 року, 15.02.2016 року, 17.03.2016 року, 20.04.2016 року, 04.05.2016 року, 03.06.2016 року, 05.07.2016 року, 05.08.2016 року, 01.09.2016 року, 12.10.2016 року, 07.11.2016 року, 05.12.2016 року, у яких повідомлялося про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів (а.с. 25-97).

Також відповідачем щомісячно направлялись до Управління праці та соціального захисту населення Нововолинської міської ради та до Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів листи з проханням про направлення на підприємство інвалідів для їх працевлаштування (а.с. 98-121). 2) Крім того, ТзОВ «ВМП» щомісячно у 2016 році розміщувало у газеті «Безкоштовні оголошення» інформацію із запрошенням на роботу інвалідів (а.с. 139-164).

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2016 року відповідачем було запропоновано працевлаштування 6 інвалідам, однак вони відмовились від запропонованої роботи за станом здоровя, що підтверджується копіями заяв відповідних осіб (а.с. 122-137).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач створював перешкоди для працевлаштування інвалідів чи вчиняв інші дії або бездіяльність, які б вказували на субєктивне невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Разом з тим згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, зі змісту статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості, відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Відтак, обовязок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, на підприємство не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТзОВ «ВМП» виконало всі вимоги чинного законодавства щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Зокрема, відповідач створив робочі місця для інвалідів, щомісячно інформував центр зайнятості про наявність вакансій на підприємстві для інвалідів.

За таких обставин відповідач вжив всіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, у діях відповідача відсутня вина у не працевлаштуванні інвалідів, наявність якої є обовязковою умовою застосування штрафних санкцій, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарський санкцій та пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись частиною третьою статті 160, статтею 163 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої складено 29 травня 2017 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий - суддя О. О. Андрусенко