Справа № 554/959/17
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 р.Справа № 554/959/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Лях О.П. , Яковенка М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017р. по справі № 554/959/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача у призначенні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80 %, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, без урахування до трудового стажу роботи за вислугу років, періоду роботи за посадою слідчого;

- зарахувати йому до судового стажу роботи за вислугу років період роботи на посаді слідчого МВС України в Полтавській області у період з 18 вересня 1986 року по 24 квітня 1996 року, тобто 9 років 7 місяців 7 днів, час роботи на посаді судді Київського районного суду м. Полтави та Апеляційного суду Полтавської області 20 років 9 днів, що в сукупності складає 29 років 7 місяців 16 днів та дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % згідно з розрахунком та поданням Апеляційного суду Полтавської області від 13 грудня 2016 року;

- зобов'язати відповідача призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з урахуванням до судового стажу роботи за вислугу років період роботи на посаді слідчого МВС України в Полтавській області - 9 років 7 місяців 7 днів та судді Київського районного суду м. Полтави і Апеляційного суду Полтавської області - 20 років 9 днів, а всього 29 років 7 місяців 16 днів, в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 14 грудня 2016 року;

- зобов'язати відповідача після вступу судового рішення у силу у місячний строк подати звіт про його виконання.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017р. зазначений позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин зарахування іншої діяльності до стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, чинним законодавством не передбачено.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не прибули, тому колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 звільнений з посади судді Апеляційного суду Полтавської області у відставку згідно рішення Вищої ради юстиції №3095/0/15-16 від 08.12.2016 року і наказу голови Апеляційного суду Полтавської області від 13.12.2016 року №07-09/86 та перебуває на обліку в Полтавському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області.

Згідно копії трудової книжки позивач працював на посаді слідчого МВС України у Полтавської області 9 років 7 місяців 7 днів з 18.09.1986 року по 24.04.1996 року, а його стаж роботи на посаді судді Київського районного суду м. Полтави та Апеляційного суду Полтавської області становить 20 років 0 місяців 9 днів.

На звернення позивача щодо проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, 18.01.2017 року Полтавським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області надано відповідь, що зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду проходження військової служби, навчання у вищих юридичних навчальних закладах, служби в органах Міністерства внутрішніх справ Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено. Підстави для перерахунку довічного грошового утримання відсутні.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід враховувати також час роботи на посаді слідчого.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 126 основного Закону України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною третьою статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-8/2016 від 08.06.2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражних судів; члена Вищої ради юстиції, вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Водночас, відповідно до приписів п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015 року, визначено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI пункт 11 Перехідних положень вищевказаного Закону втратив чинність. Проте, зазначеною редакцією Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не врегульовано та не змінено порядок визначення стажу роботи на посаді суддів, призначених на посаду до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» (№ 2862-ХІІ від 15.12.1992), який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

З огляду на викладене, до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці слід враховувати також час роботи на посаді слідчого.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами ст.64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами ст.ст.21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст.47 вказаного Закону).

Конституційний Суд України у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, 3 червня 2013 року №3рп/2013 констатував, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час роботи на посаді слідчого.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.267 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми вбачається, що зобов'язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов'язком суду.

При цьому, таке право виникає у випадку, якщо рішення ухвалене не на користь суб'єкта владних повноважень.

Беручи до уваги, що на відповідача покладено обов'язок щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були наявні підстави для покладення на відповідача обов'язку подати звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтава від 16.03.2017р. по справі № 554/959/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Лях О.П. Яковенко М.М.