Справа № 824/1054/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1054/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк Олександр Петрович

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 14 листопада 2016 року №1255 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності «за порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції»;

- визнати протиправним та скасувати наказ від 24 листопада 2016 року №188 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «по особовому складу» на підставі наказу №1255 від 14 листопада 2016 року його звільнено зі служби в поліції;

- поновити його на посаді старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за період з 24 листопада 2016 року (з урахуванням уточнень, наданих в судовому засіданні 01 лютого 2017 року) по дату прийняття рішення у даній справі;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області внести виправлення до трудової книжки щодо його звільнення.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2017 року внаслідок відмови позивача від частини позовних вимог, було закрито провадження в даній адміністративній справі в частині позовних вимог щодо зобовязання Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області внести виправлення до трудової книжки ОСОБА_2 стосовно його звільнення.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

До початку судового засідання позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, розглянувши яку, судова колегія з огляду на положення ч. 4 ст. 195 КАС України, де визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції, вважає за доцільне відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили суд задовольнити її в повному обсязі, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року скасувати, прийнявши нову про задоволення адміністративного позову.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а оскаржуване в межах даної справи рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції позивач - ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 19 лютого 2007 року, а з 07 листопада 2015 року в органах Національної поліції на посаді старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області.

Наказом Головного управлінням Національної поліції в Чернівецькій області від 13.11.2016 року № 1251 з метою встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась за участю старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_5, було призначено службове розслідування, результати якої відображено у Висновку службового розслідування за фактом ДТП, яка мала місце 11 листопада 2016 року в с. Недобоївці Хотинського району за участю особового складу Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, затвердженого 14 листопада 2016 року т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області полковником поліції ОСОБА_6 (далі Висновок службового розслідування).

Зокрема в ході службового розслідування встановлено, що 11 листопада 2016 року біля 23 год. 00 хв. старший інспектор Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_5, керуючи автомобілем марки «Сіат-Кордоба» (варто зазначити про допущену у Висновку службового розслідування технічну помилку у назві моделі автомобіля згідно наявних у справі матеріалів модель «Толедо»), д.н. НОМЕР_1, на автошляху сполучення Житомир-Чернівці, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, допустив зіткнення з автомобілем марки «Део-Нексія», д.н СЕ 9852 АН, під керуванням громадянина ОСОБА_7, 1968 р.н, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім цього, в ході проведення розслідування встановлено, що поряд з водієм, гр. ОСОБА_5, в автомобілі НОМЕР_2, знаходився старший інспектор Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_2

Як зазначено у досліджуваному Висновку службового розслідування, старший інспектор Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_5, керуючи автомобілем та старший інспектор Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_2 перебували у стані алкогольного спяніння.

За результатами проведеного службового розслідування, було встановлено, що старший інспектор Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_2, передавши кермо автомобіля НОМЕР_3, водію ОСОБА_5, який перебував у стані алкогольного спяніння, допустив порушення вимог статті 18 Закону України «Про Національну поліцію».

Обставин, що помякшують ступінь відповідальності як позивача, так і старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітан поліції ОСОБА_5, комісією виявлено не було. Натомість стосовно обставини, що обтяжують ступінь відповідальності вказаних осіб визначено як: ступінь зухвалості та грубість вчиненого проступку, його соціальні та репутаційні наслідки для Національної поліції України, виправдувальне ставлення до своїх дій.

На підставі викладеного, керуючись Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України та Законом України Про Національну поліцію, комісією, яка здійснювала службове розслідування, запропоновано, за порушення службової дисципліни та невиконання вимог статей 1, 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, частини першої статті 8 та пункту 1 статті 18 Закону України Про Національну поліцію, старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітана поліції ОСОБА_2, звільнити зі служби в поліції.

Згідно наказу Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 14 листопада 2016 року №1255 «Про покарання» старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області капітана поліції ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення звільнення зі служби в поліції.

Наказом Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 24 листопада 2016 року №188о/с «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_2 (М-248928), старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції Головного управління національної поліції в Чернівецькій області звільнено зі служби в поліції з 24 листопада 2016 року.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача та вважаючи звільнення з поліції незаконним, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено обґрунтованість та законність звільнення позивача з поліції.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В даному випадку судом першої інстанції вірно встановлений характер спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із проходженням позивачем служби в поліції, яка відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» є державною службою особливого характеру і у розумінні пункту 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України належить до публічної служби.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Відповідно до вимог статті 1 цього Закону Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до вимог ст.3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст. 18 вказаного Закону визначено, що поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції ч.3 ст.11 Закону №580-VIII).

Статтею 19 цього ж Закону передбачено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 77 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Розділом XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

28.12.2015 року набрав чинності Закон України від 23.12.2015 №901-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», згідно з яким до набрання чинності Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції» дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-ІУ «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», поширюється на поліцейських.

Вказаним Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень.

Так, відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Статтею 2 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» визначено, що дисциплінарний проступок - це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно зі ст. 7 вищевказаного Дисциплінарного статуту службова дисципліна України базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За порушення службової дисципліни на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений статтею 14 Дисциплінарного статуту, у якій зазначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Отже, підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 Дисциплінарного статуту.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

У постановах Верховного Суду України від 29 вересня 2015 року (справа №21-1288а15) та від 20 жовтня 2015 року (справа №21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов'язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред'являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно встановлені дані обставини справи та надано їм вірну та об'єктивну оцінку.

Однак, судова колегія апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно доведеності відповідачем, як субєктом владних повноважень, який заперечував проти позову, обґрунтованості та законності звільнення позивача з поліції наступним.

Обгрунтовуючи правомірність кваліфікування відповідачем дій (бездіяльності) позивача як порушення службової дисципліни, суд першої інстанції не вірно трактує висновки здійсненні в ході проведення службового розслідування стосовно позивача.

Зокрема, в оскаржуваній постанові судом першої інстанції зазначається, що ОСОБА_2, перебуваючи на пасажирському сидінні транспортного засобу, за кермом якого була особа, що перебувала в стані алкогольного спяніння (до того ж також поліцейський), усупереч своїм обовязкам поліцейського не припинив протиправних дій такої особи.

Разом з тим, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за результатами проведеного службового розслідування слугував факт саме передання керма автомобіля НОМЕР_4, водію ОСОБА_5, який перебував у стані алкогольного спяніння.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій відповідача щодо застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу та обґрунтованість підстав для винесення наказу про його звільнення зі служби в поліції.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарної відповідальності як звільнення в розрізі встановлених та проаналізованих обставин справи, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача підстави для винесення наказу від 14 листопада 2016 року №1255 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності «за порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції» та наказу від 24 листопада 2016 року №188 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «по особовому складу» про його звільнення зі служби в поліції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції свою незгоду з обставинами справи, позивач обґрунтовує тим, що висновки здійснені за результатами проведеного службового розслідування, зокрема факт передання ним - старшим інспектором Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітаном поліції ОСОБА_2 керма автомобіля НОМЕР_4, водію ОСОБА_5, який перебував у стані алкогольного спяніння, не відповідає дійсності, оскільки фактично не будучи власником вказаного автомобіля та не маючи інших законних підстав розпоряджатися даним автомобілем, він не міг здійснювати жодних дій спрямованих на розпорядження останнім.

В судовому засіданні позивач пояснив, що автомобілем НОМЕР_4 користувався ОСОБА_5 вже протягом тривалого часу. В нього ніколи не було довіреності на право користування даним автомобілем та ні коли не виникало право власності на нього. Тому він ніяк не мав змоги передавати право керування автомобілем НОМЕР_4 ОСОБА_5

Що ж стосується стану алкогольного сп'яніння, в якому перебував ОСОБА_5 під час керування вищевказаним транспортним засобом, то в судовому засіданні позивача пояснив, що про вказані обставини йому не було відомо.

Крім того, факт відсутності права власності у позивача на автомобіль НОМЕР_4 та належність останнього іншій особі, встановлений під час розгляду справи судом першої інстанції, і в ході апеляційного перегляду даної справи сторонами не заперечувався, а судовою колегією під сумнів не ставився.

За приписами ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано та безпідставно допустив вільне трактування змісту наказу, яким ОСОБА_2 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, на власний розсуд. В даному випадку, Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області чітко визначено, що описані вище дисциплінарні стягнення накладені на позивача за вчинення дій (передавання керма транспортним засобом водію, що перебував у стані алкогольного сп'яніння), а не в ході допущення ОСОБА_2 певної бездіяльності (не перешкодив здійсненню керування транспортним засобом особою, яка перебувала у стані алкогольного сп'яніння).

Аналізуючи вищенаведене у своїй сукупності, колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість та безпідставність висновків суду першої інстанції щодо незаконності наказу від 14 листопада 2016 року №1255 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності «за порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції» та наказу від 24 листопада 2016 року №188 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «по особовому складу» на підставі наказу №1255 від 14 листопада 2016 року його звільнено зі служби в поліції, так як застосування до позивача такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з посади - крайнього заходу дисциплінарного впливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При цьому, порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання затверджений Наказом МВС України від 06.04.2016р. № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016р. за № 669/28799 (далі - Наказ № 260).

Відповідно до п. 6 Наказу № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у звязку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

В даному випадку судова колегія апеляційної інстанції, керуючись положеннями ст. 244-2 КАС України, де визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, звертає увагу на постанову Верховного суду України від 01.03.2017 року у справі № 635/2084/16-ц.

Зокрема, Верховний суд України зазначив, що при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Відповідно до довідки Управління фінансового забезпечення та фінансового обліку Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області № 220 від 07.02.2017 року сума одноденного грошового забезпечення позивача складає 179,17 грн. (а.с. 105).

Виходячи з поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Положеннями ч. 2 ст. 11 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, враховуючи, що судом першої інстанції було невірно надано оцінку встановлених обставин справи, що призвело до невірного її вирішення, судова колегія вважає, що належним способом захисту прав позивача буде саме стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24.11.2016 року по 24.05.2017 року.

Судом апеляційної інстанції надавався строк для подання сторонами розрахунків вказаної суми. Зокрема, розрахунок, наданий позивачем, в ході його огляду, судовою колегією визнаний невірним, оскільки останній здійснив обрахунок належної до виплати суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з врахуванням саме календарних днів, а не робочих, що в повній мірі не узгоджується з вищенаведеною практикою Верховного Суду України. Відповідач же розрахунок суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, який належить сплатити на користь позивача за період з 24.11.2016 року по 24.05.2017 року, не надав. Проти розрахунку наданого позивачем представник відповідача не заперечував.

За викладених обставин судова колегія вважає за необхідне самостійно здійснити розрахунок належної до стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24.11.2016 року по 24.05.2017 року, при цьому зазначивши, що вимога позивача про зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату вказаної суми, в даному випадку, не є доцільною, оскільки належним способом захисту його прав є саме стягнення з відповідача даного грошового забезпечення.

Таким чином, за час вимушеного прогулу, а саме, за період з 24.11.2016 року по 24.05.2017 року, на користь позивача належить стягнути середнє грошове забезпечення в загальній сумі, що дорівнює 22 217,08 грн. (179,17 грн. сума одноденного грошового забезпечення * 124 дні - період затримки за робочі дні).

Отже, за вказаних обставин, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє відображення під час апеляційного розгляду, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та нормами права.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновків, що обставини справи встановлені повно і правильно, але суд першої інстанції при ухваленні судового рішення порушив норми процесуального права, тому постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 14 листопада 2016 року №1255 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області в частині притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності «за порушення службової дисципліни та накладення дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції».

Визнати протиправним та скасувати наказ від 24 листопада 2016 року №188 Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області «по особовому складу» на підставі наказу №1255 від 14 листопада 2016 року щодо звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції.

Поновити на посаді старшого інспектора Хотинського відділення поліції Кельменецького відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області капітана поліції ОСОБА_2.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_2 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 24 листопада 2016 року по 24 травня 2017 року в сумі 22 217,08 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 травня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9