Справа № 820/285/17
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 р.Справа № 820/285/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 820/285/17

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі по тексту відповідач, УДМС України в Чернігівській області), третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту ГУ ДМС України в Харківській області), в якому просить суд скасувати рішення УДМС України в Чернігівській області від 05.05.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року по справі № 820/285/17 адміністративний позов ОСОБА_1 ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення задоволено в повному обсязі.

Скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.05.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року по справі № 820/285/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та зазначив, що перевіряючи законність продовження строку перебування на території України громадянина ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, відповідачем було виявлено порушення норм пунктів 2.3, 2.4, 2.7 та підпункту 2.9.2 пункту 2.9 Порядку розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземцями та особами без громадянства, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 601 від 23.08.2011 року, який діяв на момент прийняття рішення про продовження строку перебування на території України позивача, у звязку з чим рішення про продовження терміну перебування в Україні не могло бути підтвердженням законності перебування позивача на території України на момент подання документів для надання дозволу на імміграцію. Вважає, що при прийнятті рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1 відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені чинним законодавством, отже, підстави для його скасування відсутні.

Позивач, у надісланому клопотанні, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2017 року по справі № 820/285/17 - залишити без змін, розгляд справи провести без участі позивача.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_1 є громадянином Соціалістичної республіки ОСОБА_2.

12.04.2012 року, УГІРФО УМВС України в Чернігівській області прийнято рішення № 6/2023 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1.

17.04.2012 року, УГІРФО УМВС України в Чернігівській області, на підставі дозволу на імміграцію, позивача було документовано посвідкою серії ЧН № 11632 на постійне проживання безстроково.

05.05.2015 року начальником Відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УМВС України в Чернігівській області, за результатами розгляду звернення позивача про оформлення дозволу на імміграцію в Україну, складено висновок в якому встановлено факт прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію в Україну з порушеннями вимог Закону України Про імміграцію.

05.05.2015 року Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області прийнято рішення про скасування громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію.

Не погодившись з зазначеним рішенням УДМС України в Чернігівській області, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування останнього.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, та, як наслідок, протиправності оскаржуваного рішення УДМС України в Чернігівській області від 05.05.2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі ст.26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов'язки, що і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України "Про імміграцію".

Відповідно до ст.1 Закону України Про імміграцію (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну та прийняття відповідного рішення відповідачем), імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України Про імміграцію (в редакції, чинній на момент видачі позивачеві посвідки серії ЧН № 11632), посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Судовим розглядом встановлено, що управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області, на підставі висновку начальника Відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УДМС України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянина Соціалістичної республіки ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, вирішено скасувати дозвіл на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1 відповідно до вимог п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію.

Зі змісту вищезазначеного висновку встановлено, що 28.11.2014 року до Управління ДМС України в Чернігівській області з Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області надійшов запит № 10/7339 від 27.10.2014 року про проведення перевірки щодо підстав та законності видачі Довідки про реєстрацію особи громадянином України від 22.02.2012 року № 29 на ім'я ОСОБА_1 ОСОБА_3 Ань, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка звернулась із заявою до Дніпровського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області щодо документування вперше паспортом громадянина України після досягненні 18-річного віку.

В ході зазначеної перевірки наявних матеріалів справи відповідачем було встановлено, що 09.02.2012 року до СГІРФО ЧМВ УМВС України в Чернігівській області із заявою (№ 94-03) про продовження терміну перебування на території України звернувся громадянин СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який до заяви додав свідоцтво про народження дитини серії І-КГ № 139118, видане 17.01.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, на ім'я ОСОБА_1 ОСОБА_3 Ань, ІНФОРМАЦІЯ_2 (батько - громадянин СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1, мати - громадянка СРВ Хоанг ОСОБА_3 Зунг), та зазначив підставу для подальшого перебування в Україні - дитина громадянин України.

09.02.2012 року на підставі вищевказаних документів начальник СГІРФО ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 прийняв рішення про продовження терміну перебування на території України громадянину СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1, до 08.05.2012 року.

В ході вивчення матеріалів про продовження терміну перебування на території України громадянина СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1, відповідачем було встановлено, що начальник СГІРФО ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4, при прийнятті рішення, порушив вимоги п.п. 2.3, 2.4, 2.7 та підпункту 2.9.2 п. 2.9 Порядку розгляду звернень щодо продовження терміну перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, затвердженого наказом МВС України від 23.08.2011 № 601, (діючий на момент подачі заяви), згідно яких начальник територіального органу має право продовжити термін перебування іноземців та осіб без громадянства, які прибули за короткостроковою або довгостроковою візою, якщо протягом терміну дії візи з поважних причин не було оформлено документи, що дають право на перебування або проживання в Україні на строк, що перевищує 90 днів, за наявності обґрунтованих підстав, до яких відносяться: навчаються в навчальних закладах України; подали заяву про отримання дозволу на імміграцію; мають статус закордонного українця, а також їх подружжя, діти у разі спільного в'їзду та перебування на території України; мають родинні відносини з громадянином України або іноземцем чи особою без громадянства, що має посвідку на тимчасове або постійне проживання та у разі надання підтверджувальних документів (але, в даному випадку обґрунтована підстава: мають родинні відносини з громадянином України, не підтверджена документально в матеріалах справи відсутня довідка про реєстрацію дитини громадянином України) - на період існування таких підстав, але не більше, як 180 днів з дати останнього вїзду в Україну ( в даному випадку не встановлена дата останнього вїзду іноземця в Україну: відсутня віза, відсутній в матеріалах справи дата-штамп перетину кордону іноземцем або довідка з Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підтвердження фактів законного перетину кордону України іноземцем).

З огляду на викладене, Управлінням Державної міграційної служби України в Чернігівській області зазначено, що рішення про продовження терміну перебування на території країни громадянина СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1, було прийняте начальником СПРФО ЧМВ УМВС України в Чернігівській області ОСОБА_4 без законних підстав .

Внаслідок вищезазначеного, громадянин СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1, 23.02.2012 року подав заяву (заява № 53) про надання дозволу на імміграцію в Україну, зазначивши підставу - моя донька громадянка України. Тобто, довідка про реєстрацію особи громадянином України видана пізніше дати прийняття рішення про продовження терміну перебування на території України.

Також відповідачем у висновку від 05.05.2015 року зазначено, що незаконно прийняте рішення про продовження строку перебування на території України громадянина СРВ ОСОБА_1 ОСОБА_1, не могло бути підтвердженням законності його перебування на території України на момент подачі документів на дозвіл на імміграцію та на оформлення його дитині набуття громадянства України на підставі частини 3 статті 8 Закону України Про громадянство України.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 12 Закону України Про імміграцію, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про імміграцію", центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Таким чином, підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є рішення компетентного органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і подання про його скасування та виконання прийнятих рішень", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органам, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держкомкордон.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, обґрунтовуючи наявність підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, відповідач посилається на п.п.1, 6 ч.1 ст.12 Закону України Про імміграцію.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем під час судового розгляду справи не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених п.п. 1, 6 ч.1 ст.12 Закону України Про імміграцію та були б підставою для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Так, подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, не підробленими та чинними, що не заперечується відповідачем.

Колегія суддів зазначає, що при наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україну, УГІРФО ГУМВС України в Чернігівській області проведено перевірку підстав залишення на постійне проживання в Україні позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію в Україну виявлено не було та надано позивачу дозвіл на імміграцію в Україну.

Доказів того, що дозвіл на імміграцію в Україну, виданий УГІРФО ГУМВС України в Чернігівській області, отриманий позивачем у не передбаченому законом порядку, відповідачем не надано.

Також не надано доказів притягнення до відповідальності посадових осіб, які складали, затверджували та видали дозвіл на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_5 Республіки ОСОБА_2 за прийняття безпідставного рішення.

Також, відповідачем не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст.12 Закону України «Про імміграцію», а саме: вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; а також жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

При цьому, ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції не встановлено, що з дати видання посвідки виникли обставини, передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію", які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1 ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не надано доказів обґрунтованості прийняття рішення від 05.05.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку з чим останнє підлягає скасуванню.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, приймаючи рішення від 05.05.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України Про імміграцію, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень, без дотримання необхідного балансу між наслідками спірних рішенням для прав позивача та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС України.

Отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ОСОБА_1 про скасування рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 05.05.2015 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 820/285/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_6
Судді ОСОБА_7 ОСОБА_8
Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2017 р.