Справа № 554/2839/17
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 23.05.2017 Справа № 554/2839/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року

Октябрський районний суд м. Полтави:

головуючого судді Микитенка В.М.,

за участю: секретаря Різник А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП м. Рівне ДПП ОСОБА_2 про скасування постанови та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до інспектора УПП м. Рівне ДПП ОСОБА_2 у якому просив скасувати постанову серії АР №126470 від 11.03.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення в сумі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити провадження справі.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 11.03.2017 р він на автомобілі AUDI Q 7 рухався автодорогою Київ-Чоп, Правил дорожнього руху не порушував, однак його зупинив відповідач та безпідставно склав постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за обгін ближче 100 метрів від пішохідного переходу. Вважає вказану постанову незаконною, оскільки вона була прийнята без врахування його зауважень, пояснень, конкретної дорожньої обстановки, скупчення і потоку інших автомобілів, інтенсивності руху. Зазначив, що оскаржувана постанова не містить часу, місця та суті вчинення правопорушення. Крім того, відповідачем не було враховано, що він здійснював обгін великогабаритного транспорту на ділянці дороги, де будь-які забороняючі знаки для вказаного маневру були відсутні. Вважав, що відповідач не мав права одразу виносити постанову на місці зупинки його транспортного засобу, чим суттєво порушив його права на захист. Також вказав, що доказів вчинення правопорушення йому надано не було, не вказані вони і в постанові, яку він отримав 22.03.2017 року та скористався своїм правом її оскарження до суду.

У судове засіданні позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату і час слухання справи, подав суду заперечення проти позову, згідно яких просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи, що позивач правомірно був притягнутий до відповідальності.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, з огляду на таке.

Відповідно постанови серії АР №126470 від 11.03.2017 року, на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за ч.2 ст.122 КУпАП за те, що він 11.03.2017 року о 12.40 год., керуючи транспортним засобом AUDI Q 7 д.н. НОМЕР_1 на 358 км. + 100 м. автодороги Київ-Чоп порушив правила обгону, а саме здійснив обгін ближче ніж за 100 м. перед пішохідним переходом поза населеним пунктом, де обгін заборонено, чим порушив п.14.6 «в» ПДР України (а.с.5).

Виходячи з вимог ч.2 ст.71 КАС України: «У адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».

Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в тому числі, за порушення правил обгону.

Підпункт «в» пункту 14.6 Правил дорожнього руху України забороняє обгін ближче ніж за 100 м. поза населеним пунктом.

Однак, тлумачити вказані норми та відповідно кваліфікувати дії водіїв транспортних засобів слід з урахуванням інших Правил дорожнього руху України, дорожньої обстановки та засад юридичної визначеності.

Зокрема, суд враховує, що у відповідності до п.14.2 Правил дорожнього руху України, перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що: а) жоден з водіїв, які рухаються за ним і яким може бути створено перешкоду, не розпочав обгону; б) водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі, не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч; в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані; г) після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу.

Згідно з п.14.5, водій транспортного засобу, який виконує обгін, може залишитися на смузі зустрічного руху, якщо після повернення на раніше займану смугу йому доведеться знову розпочати обгін, за умови, що він не створить небезпеки зустрічним транспортним засобам, а також не перешкоджатиме транспортним засобам, які рухаються за ним з більш високою швидкістю.

Про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою рлзміткою має застосовуватись інформування водіїв попереджувальним дорожнім знаком 1.32 "Пішохідний перехід", який, відповідно до п.10.3.2. ДСТУ 4100:2014, установлюється поза населеними пунктами на відстані 150300 м до початку небезпечної ділянки. У разі потреби знак встановлюється і на іншій відстані, яка зазначається на табличці 7.11.

Підпункт 10.1.1. вказаних ДСТУ також передбачає, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і у темний час доби. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами. Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

У Рішенні від 29 червня 2010 р. № 17-рп/2010 Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. (абзац третій підпункту 3.1 п. 3 мотивувальної частини). Цим Конституційний Суд України наголосив, що правовій визначеності відповідатиме встановлення обмежень основних прав людини і громадянина лише за умови забезпечення зрозумілих і передбачуваних для особи наслідків застосування правових норм.

З огляду на вимоги ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, який у своїх численних рішеннях також зазначав, що однією зі складових верховенства права є правова визначеність, яка вимагає, щоб правові норми були чіткими й точними, спрямованими на те, щоб забезпечити постійну прогнозованість ситуацій правовідносин, що виникають.

Як убачається з відеозапису відео реєстратора, наданого відповідачем, позивач, рухаючись автотрасою поза населеним пунктом, здійснив обгін спочатку патрульного автомобіля, де знаходився відповідач, а потім, не перестроюючись знову у праву смугу руху, за відсутності зустрічного транспорту, обігнав також вантажний автомобіль та завершив маневр неподалік пішохідного переходу, після чого був зупинений відповідачем та щодо нього складено оскаржувану постанову. Із порушенням правил обгону позивач одразу не погодився. Детальний аналіз вказаного відеозапису свідчить, що позивач розпочав маневр обгону через переривчасту лінію дорожньої розмітки, але по закінченню цього маневру щодо другого транспортного засобу лінія розмітки дороги стала суцільною та неподалік зявився пішохідний перехід, на якому не було пішоходів. У момент обгону в позивача не було зустрічних транспортних засобів. Водночас, на початку обгону як першого, так і другого транспортних засобів у зоні видимості позивача був відсутній пішохідний перехід та будь-які дорожні знаки, які його позначають.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач діяв у відповідності до пунктів 14.2, 14.5 Правил дорожнього руху України, тому закінчення ним маневру обгону ближче ніж за 100 м. від перехрестя, за відсутності належного регулювання дорожнього руху відповідними дорожніми знаками, не може тягти адміністративної відповідальності.

При цьому відповідачем не надано суду відомостей про проведені виміри відстані транспортного засобу позивача у момент здійснення маневру обгону до відповідного пішохідного переходу, тому ця обставина не є доведеною поза розумним сумнівом.

Допустимість даних відео реєстратора відповідача також не підтверджена, оскільки відсутні відомості про його належність певній юридичній особі, технічні характеристики, надійність, захищеність від монтажу та правові підстави використання як спеціального засобу фіксації правопорушень. Дані щодо застосування вказаного відео реєстратора та його марка, всупереч ч.3 ст.283 КУпАП, не вказані і в оскаржуваній постанові в якості додатку до постанови.

Також не представлено суду і відомостей щодо правомірності нанесення горизонтальної дорожньої розмітки, що позначає пішохідний перехід на 358 км. + 100 м. автодороги Київ-Чоп за відсутності відповідного попереджувального дорожнього знаку на відстані 150300 м до початку небезпечної ділянки.

Інші докази у справі відсутні.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності свого рішення, у звязку з чим оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підлягає скасуванню.

Позовні вимоги про закриття провадження у справи відносяться до дискреційних повноважень органу (посадової особи) уповноваженої розглядати справи про адміністративні правопорушення та виходять за межі повноважень суду, визначених Кодексом адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних позовів в порядку ст. 171-2 цього кодексу, тому задоволенню не підлягають.

Посилання позивача про неможливість розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення відхиляється судом, з огляду на те, що ч.1 ст.276 КУпАП у взаємозвязку з ч.1 ст.222, ч.2,4 ст.258 КУпАП передбачають розгляд справ про адміністративні правопорушення, підвідомчі Національній поліції України, за місцем їх вчинення. Водночас, логічний аналіз Рішення Конституційного Суду N 5-рп/2015 (v005p710-15 ) від 26.05.2015, згідно з яким словосполучення "за місцем його вчинення" визначено адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, слід розуміти лише як розширення можливих територіальних меж розгляду справи про адміністративне правопорушення уповноваженою посадовою особою межами відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову серії АР №126470 від 11.03.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в сумі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів до Харківського апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави.

Суддя В.М.Микитенко