Справа № 817/43/17
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2017 р.Р і в н е 817/43/17

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А., за участю секретаря судового засідання Левченко Т.М., сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.05.2016 року №0001-17, №0002-17.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом 2015 року за ним були зареєстровані легкові автомобілі марки BMW M5, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 см.куб., номерний знак НОМЕР_1, який знятий з обліку 11.03.2015 року для реалізації та марки PORSCHE CAYENNE, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4806 см.куб., номерний знак НОМЕР_1, який знятий з обліку 28.08.2015 року для реалізації. Позивачем отримано оспорювані податкові повідомлення-рішення, якими йому визначено податкові зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 12450,00 грн. і 14583,33 грн., відповідно. Проте, позивач вважає ці податкові повідомлення-рішення неправомірними, оскільки, на його думку, вказані легкові автомобілі не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2015 році. Також, посилаючись на принцип стабільності, закріплений у Податковому кодексі України, позивач вказує, що рішення органу місцевого самоврядування про визначення ставки транспортного податку на 2015 рік не були офіційно опубліковані до 15.07.2015 року, а тому, не повинні були застосовуватись протягом 2015 року. Просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, подав заперечення на адміністративний позов, в яких зазначає, що протягом 2015 року за позивачем обліковувались 2 легкові автомобілі, про що надано інформацію органами внутрішніх справ. Оспорюване податкове повідомлення-рішення від 13.05.2016 року №0001-17 прийняте з метою визначення податкового зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік за легковий автомобіль марки BMW M5, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 см.куб., номерний знак НОМЕР_1, а від 13.05.2016 року №0002-17 - за легковий автомобіль марки PORSCHE CAYENNE, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4806 см.куб., номерний знак НОМЕР_1. Відповідач вважає, що при прийнятті вказаних податкових повідомлень-рішень ним було дотримано усіх необхідних вимог статі 267 Податкового кодексу України. Просить у задоволенні позову відмовити.

За приписами ч. 4 ст. 128 КАС України, в разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, на основі наявних у матеріалах справи доказів.

Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом з'ясовано, що за позивачем - ОСОБА_1 були зареєстровані легкові автомобілі, а саме:

-марки BMW M5, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, який знято з обліку для реалізації 11.03.2015 року;

-марки PORSCHE CAYENNE, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4806 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, який знято з обліку для реалізації 28.08.2015 року.

Державною податковою інспекцією у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області прийнято оспорювані податкові повідомлення-рішення:

-від 13.05.2016 року №0001-17, яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 12450,00 грн.;

-від 13.05.2016 року №0002-17, яким визначено податкове зобов'язання з транспортного податку за 2015 рік в сумі 14583,00 грн. (а.с. 15-16).

Як вбачається з листа від 30.12.2016 року №17098/17-16-13-05 та службової записки від 05.04.2017 року №94, податкове повідомлення-рішення від 13.05.2016 року №0001-17 стосується об'єкту оподаткування - легковий автомобіль марки BMW M5, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4395 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, що зареєстрований за новим власником 07.07.2015 року, податкове повідомлення-рішення від 13.05.2016 року №0002-17 - об'єкту оподаткування - легковий автомобіль марки PORSCHE CAYENNE, 2012 року випуску, об'єм двигуна 4806 см.куб., номерний знак НОМЕР_2, що зареєстрований за новим власником 23.10.2015 року (а.с. 8-9, 42).

Суми транспортного податку сплачені позивачем до бюджету у повному обсязі згідно квитанцій від 27.05.2016 року №0.0.559447877.1, №0.0.559450261.1 (а.с. 13-14).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2, пп. 267.3.1 п. 267.3 ст. 267 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.4 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.5 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктами 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України встановлено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Підпунктом 267.6.5 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України закріплено, що в разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

При цьому, стаття 267 Податкового кодексу України, що регулює порядок справляння транспортного податку, введена в дію з прийняттям Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року.

В той же час, за змістом пункту 4.4 статті 4 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить податок на майно. При цьому, за приписами пп. 265.1.2 п. 265.1 ст. 265 Податкового кодексу України, транспортний податок належить до податку на майно.

Пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Таким чином, безпосереднє встановлення транспортного податку, як місцевого податку, віднесено нормами Податкового кодексу України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад. Верховна Рада України не уповноважена самостійно на підставі власного рішення встановлювати місцеві податки на території територіальних громад, а може лише визначати їх перелік, граничні розміри ставок та певні критерії їх справляння.

Пунктом 4 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 року №71-VIII рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Підпунктами 12.3.1, 12.3.2 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.

В силу вимог підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

За приписами п. 12.5 ст. 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів місцевих податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, місцеві податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, а опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення певних місцевих податків та зборів пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, статтею 3 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Тобто, у даному випадку 2015 рік є плановим періодом, 2016 рік бюджетним періодом.

Відтак, виходячи з наведених вище норм Кодексу, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

У той же час, пунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України (в редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин), закріплено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Враховуючи значний об'єм законодавчої бази, яка регулює питання встановлення розміру, порядку адміністрування та сплати транспортного податку, зважаючи на суперечність, непослідовність та неузгодженість зазначених вище норм нормативно-правових актів, суд приходить до висновку про наявність неоднозначного трактування прав та обов'язків платників податків у спірному випадку.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку. Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У свою чергу, принцип стабільності закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України має на меті встановлення незмінних умов оподаткування, елементів податків протягом певного часу.

Згідно з вказаною нормою зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Так, Рівненською міською радою було прийнято рішення №4831 від 22.01.2015 року, яким затверджено Положення про порядок справляння податку на майно в частині транспортного податку. 18.06.2015 року Рівненською міською радою прийнято рішення №5253, яким скасовано рішення Рівненської міської ради №4831 від 22.01.2015 року та затверджено нове Положення про порядок справляння податку на майно в частині транспортного податку.

За наведених обставин та особливостей правового регулювання, суд дійшов висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 267 Податкового кодексу України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

В іншому випадку, таке застосування не відповідало б нормі ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом'якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

У спірних правовідносинах суд застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Отже, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, суд дійшов висновку про протиправність визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку на 2015 рік.

За наведених обставин, податкові повідомлення-рішення від 13.05.2016 року №0001-17, №0002-17 не відповідають критеріям правомірності та підлягають скасуванню судом, а позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

За приписами статті 94 КАС України судові витрати присуджуються на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області від 13.05.2016 року №0001-17, №0002-17.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Державної податкової інспекції у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.