Справа № 813/1066/16
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4384/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Святецького В.В, Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання Малетич М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2016 року у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

До адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Буської ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.03.2016 року за №.

Підставами позовних вимог є спростування висновків податкового органу щодо формального формування податкового кредиту за результатами господарської діяльності з ТзОВ «Бенес Трейд» та ТзОВ «Консалтінг Технолоджі». Зазначає, що до перевірки було представлені необхідні документи на підтвердження виконання господарських договорів, а тому, винесення податкового повідомлення - рішення за результатами податкової перевірки, позивач вважає безпідставним.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано, прийняте Буською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Львівській області, податкове повідомлення-рішення від 28.03.2016 року за №. Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), що проживає за адресою АДРЕСА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області 1378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

З висновками суду першої інстанції не погодився апелянт - Буська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Львівській області, про що зазначає в подані апеляційній скарзі. Зокрема, апелянт зазначає про те, що судом першої інстанції не здійснено належної оцінки стосовно доводів податкового органу про відсутність господарських операції між позивачем та контрагентами. Просить задовольнити апеляційну скаргу та скасувати постанову суду першої інстанції, у задоволенні позовних відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, відповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість суб'єктом господарської діяльності - фізичною особою ОСОБА_2 щодо взаєморозрахунків з ТзОВ «Консалтінг Технолоджі» за період з 01.09.2014 року по 30.09.2014 року та щодо взаєморозрахунків з ТзОВ «Бенес Трейд» за період з 01.10.2014 року по 31.10.2014 року, Буською ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області складено акт від 24.03.2016 року за №74/17-00/НОМЕР_1.

В акті перевірки зазначено, що в порушення п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, ст.200.1, 200.2 ст.200 ПК України встановлено завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 58 164 грн. 00 коп..

За результатами податкової перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.03.2016 року за № яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 87 244 грн. 50 коп., в тому числі за податковими зобов'язаннями - 58 163,00 грн. 00 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями - 29 081 грн. 50 коп..

Заперечуючи підстави застосування податкових нарахувань, суд першої інстанції зазначив, що висновки контролюючого органу щодо реальності господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентом ґрунтуються на інформації, викладеній в листах ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м.Києві від 13.01.2015 року за №86/7-26-50-22-0210 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Консалтінг Технолоджі» щодо документального підтвердження господарських відносин платників податків за вересень 2014 року» та від 11.03.2015 року за №2370/7/26-50-22-02-10 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «БенесТрейд» щодо документального підтвердження господарських відносин платників податків за жовтень 2014 року». Досліджуючи господарські операції позивача з вказаними контрагентами, суд першої інстанції вважав, що такі підтверджуються відповідними договорами, податковими та видатковими накладними, а також фактом продажу отриманого товару третім особам, копії договорів з якими, долучено до матеріалів справи.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи їх такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Як передбачено п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 185.1 статті 185 цього ж Кодексу передбачено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з, зокрема, постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Матеріали підтверджують, що між ТзОВ «Консалтінг Технолоджі» (постачальник) і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (покупець) 01.07.2014 року було укладено договір поставки товару за №1072014 відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупця товар в асортименті, кількості, за ціною в українській гривні та у встановлений строк, згідно письмової заявки покупця, узгодженій сторонами за допомогою факсимільного зв'язку, електронної пошти або в усній формі, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору. Товариство постачальник здійснювало постачання товару в асортименті ( направляючі, кутники, замки, болти, шайби, гайки та інші кріпильні матеріали ). Сторони домовились про здійснення постачання товарно-матеріальних цінностей в межах 900 000,00 грн..

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано додаткову угоду від 01.07.2014 року, видаткові накладні, податкові накладні, заявки на закупу товару, банківську виписку.

В подальшому, отримані товарно-матеріальні цінності були реалізовані позивачем своїм контрагентам ТзОВ «Еко ПАК», ТзОВ «Ксена», ТзОВ «Індустрія деревообробки», ТзОВ ТВК «Радо», ТзОВ «Меблі-Київ», ТзОВ «Деревообробний комплекс «Промліс», ТзОВ «Лісмайстер», ТзОВ «Броварське», Деревообробне підприємство «Явір», ПрАТ «Рускополянський меблевий комбінат», ТзОВ «ЗІМ», ТзОВ «Неллонова», ТзОВ НВП «Нузувій-С», ТзОВ «Хімлаборреактив», ТзОВ «Троне Гранде», ТзОВ «Торговий дім «Аквахаус», ПП «Фортуна».

Досліджуючи первинні документи, колегія суддів вважає, що зміст господарської угоди не містить конкретизації одиниці товару, що був об'єктом продажу. Зі змісту видаткових накладних простежується про купівлю великої кількості елементів, призначення яких встановити неможливо, придбання та подальший продаж такої великої кількості комплектуючих повинен передбачати інформацію про виробника, гарантійний період, технічну документацію щодо умов використання, код товару згідно УКТ ЗЕД, у разі ввезення товару на митну територію України. Крім того, видаткові накладні за цією угодою сформовані 01, 02, 08 вересня 2014 року. За умовою вказаного договору відповідальність за умови поставки покладалась на постачальника, місцем знаходження якого зазначено офісні приміщення у м. Київ. Суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що подальший продаж цієї продукції відбувався, фактично, у період отримання товарно-матеріальних цінностей від ТзОВ «Консалтінг Технолоджі», що засвідчують долучені видаткові накладні ( т.І а.с. 65-90). З врахуванням того, що всі потенційні отримувачі спірних товарно- матеріальних цінностей знаходяться м.Киів, а також на території Донецької, Вінницької, Закарпатської, Черкаської та Чернівецької областей, колегія суддів критично оцінює необхідність таких додаткових витрат щодо здійснення їх перевезення. Один з представлених позивачем договорів щодо продажу товару товариству «Новий стиль» ( т.І, а.с. 120) вказує про здійснення поставки на умовах EXW, тобто, силами постачальника. Водночас, місцем знаходження товару зазначається АДРЕСА_1, що є адресою фактичного місцезнаходження суб'єкта господарювання. Вказана обставина ставить під сумнів використання нежитлового приміщення підприємцем ОСОБА_2 ( т.І, а.с. 51) за договором піднайму нежитлового приміщення від 02.01.2014 року №01/2014-п та знаходження там товарно-матеріальних цінностей. Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що представлені позивачем копії платіжних документів, що мають засвідчити оплату орендних платежів за вказаним договором, не можуть прийматись на доведення цієї обставини, оскільки містять покликання про здійснення оплати за договором № 01/2012-п від 01.04.2012 року. Крім того,отримання матеріальних цінностей від ТзОВ «Консалтінг Технолоджі» та подальший продаж підприємствам, котрі знаходяться на території м.Київ, є доказом, що приватний підприємець за допомогою таких первинних документів сприяв формальному відтворенню господарської операції, яка не відбувалась. Наявність оформлених видаткових накладних щодо продажу товару не є доказом на підтвердження використання отриманої продукції у власній господарській діяльності.

В подальшому, між ТзОВ «Бенес Трейд» (постачальник) і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (покупець) 01.10.2014 року було укладено договір поставки товару за №1102014 відповідно до умов якого постачальник зобов'язувався передати у власність покупця товар в асортименті, кількості, за ціною в українській гривні та у встановлений строк, згідно письмової заявки покупця, узгодженій сторонами за допомогою факсимільного зв'язку, електронної пошти або в усній формі, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору. Згідно представлених документів товариство «Бенес Трейд» виконувало постачання в асортименті ( направляючі, кутники, замки, болти, шайби, гайки та інші кріпильні матеріали ). Орієнтована сума договору становить 900 000,00 грн. .

На підтвердження виконання даного договору позивачем надано додаткову угоду від 01.10.2014 року, видаткові накладні, податкові накладні, заявки на закупу товару, рахунки-фактури, банківську виписку.

В подальшому отримані товарно-матеріальні цінності були реалізовані позивачем своїм контрагентам ТзОВ «Ксена», ТзОВ «Олімп-2001», ДП «Ламелла», ТзОВ «Меблі-Київ», ТзОВ «Літпол-Україна», ТзОВ НВП «Везувій-Іс», ПП «Іреллє», ПАТ «Новий стиль», Деревообробне підприємство «Явір», ТзОВ «Хімлаборреактив», ПП ОСОБА_3, ТзОВ «Троне Гранде», ТзОВ «Броварське», ПрАТ «Рускополянський меблевий комбінат».

Колегія суддів, аналізуючи представлені первинні документи за угодою з товариством «Бенес Трейд» вважає, що відсутня необхідність укладення такої господарської угоди. За вказаним договором позивачем придбавались однотипні товари, що були об'єктом продажу від товариства «Консалтінг Технолоджі». Зміст та форма угоди повністю співпадає з угодою, стороною якої було товариство «Консалтінг Технолоджі», що ставить під сумнів сам факт її укладання. Перепродаж отриманого товару суб'єктам господарювання, у період їх отримання від товариства «Бенес Трейд», та їх територіальне розташування у м.Київ, на території Харківської, Закарпатської, Чернівецької областей заперечує реальність такої господарської операції. Колегія суддів вважає, що у взаємовідносинах позивача з товариствами «Консалтінг Технолоджі» та «Бенес Трейд» відсутній факт економічної доцільності, економії витрат щодо укладення таких угод. Доцільністю є лише формальне декларування складових податкового кредиту, що є підставою для застосування податковим органом податкових нарахувань.

П.1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Колегія суддів вважає, що суттєве значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленими контрагентами є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагентів. З врахувань цих обставин, під час дослідження обсягу податкових прав і обов'язків платника за господарською операцією суд не повинен обмежуватися перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а повинен оцінити всі докази в сукупності та взаємозв'язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції (постанова ВАСУ від 10.06.2015 року в справі № К/800/17762/13).

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 19.05.2016 року у справі № 813/1066/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Буської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. В. Святецький
Р. Й. Коваль
Повний текст судового рішення

виготовлено 24.05.2017 року.