Справа № 823/1562/15
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року справа № 823/1562/15

16 год. 30 хв. м.Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Баклаженко Н.В.,

позивача ОСОБА_1 (особисто),

представника відповідача 1 ОСОБА_2 (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області про визнання незаконним та скасування наказу і поновлення на посаді та стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2017 до Черкаського окружного адміністративного суду з Вищого адміністративного суду України після скасування рішення першої та апеляційної інстанцій на новий розгляд надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі відповідач), в якій позивач просить (з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 13.04.2017):

скасувати наказ УМВС України в Черкаській області №1082 від 05.06.2015 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ;

поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області;

стягнути з УМВС України в Черкаській області виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що відповідач звільнив позивача зі служби в органах внутрішніх справ за відсутності правових підстав та належних доказів вчинення ним дисциплінарного проступку.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що позивач вчинив грубе порушення службової дисципліни, вимог Закону Про міліцію, Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у скоєнні дисциплінарного проступку, який дискредитує звання працівника міліції і є несумісним з перебуванням на службі в ОВС. Тому, просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, повно та обєктивно дослідивши докази у справі у їх взаємозвязку та логічній послідовності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають часковому задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що наказом УМВС України в Черкаській області № 205о/с від 01.08.2013 старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 призначено старшим оперуповноваженим сектору карного розшуку Маньківського РВ УМВС.

У зв'язку з отриманням інформації про те, що під час проведення негласних слідчо-розшукових дій у кримінальному провадженні від 12.05.2015 №0000167, розпочатому прокуратурою Черкаської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 Кримінального кодексу України від 05.03.2001 №2341-ІІІ (далі КК України), позивача затримано в порядку ст.208 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 28.05.2015 застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 діб. У подальшому, ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 08.06.2015 вказане судове рішення скасовано та обрано стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту терміном на 60 діб.

Наказом від 25.05.2015 №994 відповідач призначив службове розслідування, організацію якого доручив начальнику відділу ІОС УКЗ УМВС майору міліції ОСОБА_3, а безпосереднє ведення - старшому інспектору відділу ІОС УКЗ УМВС майору міліції ОСОБА_4

Відповідно до даних висновку службового розслідування (складеного та погодженого 04.06.2015, затвердженого 05.06.2015) під час службового розслідування встановлено, що 25.05.2015 майор міліції ОСОБА_5 передав своєму підлеглому старшому лейтенанту міліції ОСОБА_1 наркотичний засіб з метою подальшої передачі його ОСОБА_6 для продажу третій особі, про що останній повідомив працівників СБУ. Цього ж дня, близько 11 год. 25 хв. позивач передав наркотичний засіб ОСОБА_6, який останній добровільно видав працівникам СБУ.

У висновку також зазначено, що вищевказані факти підтверджують грубе порушення позивачем службової дисципліни і законності, невиконання вимог нормативно-правових актів, вчинення дій, повязаних з підбурюванням, спонуканням у прямій та непрямій формах до вчинення правопорушень, нехтування принципом законності в діяльності працівників міліції, тобто вчинення проступків, які несумісні з перебуванням на службі.

05.06.2015 відповідач прийняв оскаржуваний наказ №1082 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Маньківського РВ УМВС, яким за: грубе порушення службової дисципліни і законності невиконання вимог Закону України Про міліцію, Дисциплінарного статуту ОВС України, Присяги працівника органів внутрішніх справ, правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, затверджених наказом МВС України 22.02.2012 №155, від 16.03.2007 №81, від 15.05.2007 №157 та від 26.03.2010 №90 щодо дотримання дисципліни і законності у службовій діяльності, дії, повязані з підбурюванням, спонуканням у прямій та непрямій формах до вчинення правопорушень, нехтування принципом законності в діяльності працівників міліції щодо чіткого та неухильного дотримання посадовими особами законодавства, тобто вчинення проступків, які несумісні з перебуванням на службі, - позивача та його керівника майор міліції ОСОБА_5 звільнено з органів внутрішніх справ. Крім того, цим наказом оголошено догану начальнику слідчого відділення, який тимчасово виконував обов'язки начальника Маньківського РВ УМВС, майору міліції ОСОБА_7

Суд звернув увагу, що вказаною датою відповідач прийняв наказ №155о/с, який позивач не вказав предметом позову, однак яким за те ж порушення його повторно звільнено з ОВС в запас Збройних Сил України за п.64 Є (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Для вирішення спору суд врахував, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.07.2015, яка набрала законної сили за наслідками її апеляційного оскарження, скасовано накази УМВС України в Черкаській області від 05.06.2015 №1082 та №155 о/с в частині звільнення керівника позивача ОСОБА_5 з органів внутрішніх справ та поновлено його на службі в органах внутрішніх справ.

Цим рішенням встановлено, зокрема, що вищезгаданий висновок службового розслідування стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не містить даних про: наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; конкретні вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного. Крім того, встановлено, що обставини, викладені у висновку службового розслідування, що за ознаками є складом злочину, можуть бути підтверджені лише вироком суду, що набрав законної сили. Інші, прийняті на розкриття кримінального правопорушення, рішення не є належним та допустимим доказом вини та відповідних фактів.

На підставі ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд врахував, що спірні правовідносини регулюютьсям діючим на час їх виникнення Законом України від 20.12.1990 №565-XI Про міліцію (далі Закон №565-XI), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим законом України від 22.02.2006 №3460-IV (далі Дисциплінарний статут ОВС), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі Положення №114), Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 №230 (далі - Інструкція №230), Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 (далі Інструкція №499) тощо.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону №565-XI порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни відповідно до підп. є п.64 Положення №114.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут ОВС.

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Ч.2 вказаної статті регламентовано, що службова дисципліна в органах внутрішніх справ досягається: створенням належних умов проходження служби особами рядового і начальницького складу; набуттям високого рівня професіоналізму; забезпеченням гласності та об'єктивності під час проведення оцінки результатів службової діяльності; дотриманням законності і статутного порядку; повсякденною вимогливістю начальників до підлеглих, постійною турботою про них, виявленням поваги до їх особистої гідності; вихованням в осіб рядового і начальницького складу високих моральних і ділових якостей; забезпеченням соціальної справедливості та високого рівня соціально-правового захисту; умілим поєднанням і правильним застосуванням заходів переконання, примусу, дисциплінарного та громадського впливу; належним виконанням умов контракту про проходження служби.

Відповідно до ч.1 ст.7 Дисциплінарного статуту ОВС службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

З огляду на викладене, працівники міліції мають спеціальний правовий статус, відповідно до якого вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов'язків працівників ОВС. Тому, вчинок, який ставиться у вину позивачу, призводить до приниження професійної репутації, авторитету органу внутрішніх справ у громадській думці та думці окремих громадян, оскільки ставлення людей до органів внутрішніх справ впливає на рівень довіри та підтримки суспільством дій працівників міліції.

Разом з тим, такі висновки мають будуватись лише на встановлених з дотриманням діючого законодавства фактах. Факти, зазначені у висновку службового розслідування, на переконання суду, можуть бути підтверджені виключно вироком суду, що набрав законної сили, оскільки стосуються незаконного поводження з наркотичними засобами, що, у свою чергу, є складом кримінального правопорушення.

Підставою дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою рядового або начальницького складу службової дисципліни, визначення якої наведене у статті 1 цього Статуту (стаття 2 Дисциплінарного статуту ОВС).

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв'язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення передбачений ст.14 Дисциплінарного статуту ОВС, яка визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Відповідно до п.1.2. Інструкції №230 службове розслідування в органах внутрішніх справ - комплекс заходів, які здійснюються у межах компетенції з метою уточнення причин і умов подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, ступеня вини особи (осіб), якою (якими) вчинено дисциплінарний проступок, а також з'ясування інших обставин.

Мета службового розслідування полягає в тому, щоб повністю, об'єктивно та всебічно встановити: обставини (час, місце) і наслідки правопорушення, з приводу якого було призначено розслідування; осіб, винних у правопорушенні, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли негативним наслідкам або створювали загрозу їх спричинення; наявність причинного зв'язку між неправомірним діянням особи, щодо якої призначено службове розслідування, та його наслідками; причини правопорушення та умови, що сприяли правопорушенню; вимоги законів чи інших нормативно-правових актів, розпорядчих документів або службових обов'язків, що були порушені; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення, та мотиви протиправної поведінки працівника ОВС і його ставлення до вчиненого.

На переконання відповідача порушення позивачем у зазначених обставинах службової дисципліни виявилось у нехтуванні принципом законності та службовими обовязками, що викликані професійною деформацією, почуттями безкарності та свавілля.

Разом з тим, матеріали службового розслідування не містять жодного належного доказу вчинення дій (дисциплінарного проступку) безпосередньо позивачем, а також не з'ясовано наступне.

По-перше, суд встановив, що під час службового розслідування відібрано пояснення у позивача (відмовився надавати будь-які пояснення), його керівника ОСОБА_5 (відмовився надавати пояснення), першого заступника начальника Маньківського РВ УМВС ОСОБА_7, заступника начальника Маньківського РВ УМВС ОСОБА_8

Суд зауважує, що єдиним належним доказом вчинення дій, що за ознаками є складом злочину, є вирок суду, що набрав законної сили. Інші, прийняті на розкриття кримінального правопорушення, рішення не є належним та допустимим доказом вини та відповідних фактів.

Судом зясовано, що станом на день розгляду цього спору кримінальна справа щодо позивача перебуває на розгляді в місцевому загальному суді.

Заходами службового розслідування в межах дисциплінарного провадження не встановлено умов, причин, підстав та конкретних фактів порушення позивачем своїх службових (функціональних) обов'язків.

Ч.4 ст.70 КАС України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Оскільки за обставинами справи канабіс отримано працівниками СБУ від третьої особи, а не безпосередньо у позивача, і не службовими особами, які проводили службове розслідування, не вилучався в приміщенні Маньківського РВ, факт передачі наркотичної речовини третій особі для створення штучних умов вчинення та розкриття кримінального правопорушення з огляду на повне заперечення таких фактів позивачем, на переконання суду, не є доведеними фактами вчинення дисциплінарного проступку та можуть бути доведені лише вироком суду, що набрав законної сили.

Представник відповідача у судовому засіданні підтвердила, що дисциплінарний проступок, як грубе порушення позивачем службової дисципліни виявився лише у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.1 ст.365 КК України відповідно до яких позивачу 26.05.2015 повідомлено про підозру.

Згідно з абзацом першим з п.5.4 розділу V Інструкції №230 начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, якщо вину особи РНС повністю доведено.

Відповідач не дотримався обов'язку, передбаченого п.3.4 розділу ІІІ Інструкції №230, згідно з яким розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

Згідно з п.4.1 розділу ІV Інструкції №230 проведення службових розслідувань за фактами порушень службової дисципліни, неналежного виконання особами РНС посадових обов'язків, втрати службових посвідчень, підготовка за їх результатами висновків та проектів наказів про заходи дисциплінарного впливу до цих осіб здійснюються працівниками тих підрозділів, у яких ці порушення було виявлено.

Відповідно до підпунктів 6.1.1.-6.1.2 п.6.1 розділу VІ Інструкції №230 начальник, який призначив проведення службового розслідування, здійснює контроль за своєчасністю здійснення виконавцем запланованих заходів, періодично знайомиться з матеріалами службового розслідування, дає окремі письмові доручення стосовно ходу його проведення, розглядає заяви, рапорти осіб РНС, інші матеріали, необхідні для встановлення істини, на будь-якому етапі розслідування може брати безпосередню участь у його здійсненні.

Всупереч вимог підп.8.3 Інструкції №230 висновок службового розслідування не містить даних про: наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; конкретні вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

Врахувавши встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач не діяв у суворій відповідності з діючим законодавством та оскаржуване рішення прийняв за відсутності належних доказів факту вчинення дисциплінарного проступку позивачем та без доведення його вини.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Крім того, згідно ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 7 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10 лютого 1995 року по справі ОСОБА_4 де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов'язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

З огляду на дані службового розслідування, суд дійшов висновку, що вони ґрунтуються виключно на обставинах, що з'ясовуються досудовим розслідуванням стосовно позивача, відомості якого заборонено розголошувати згідно з ч.1 ст.222 КПК України від 13.04.2012 №4651-VI.

З огляду на зясовані обставини та викладені норми законодавства, суд дійшов висновку про передчасність звільнення позивача із займаної посади в органах внутрішніх справ. Тому позовна вимога про скасування наказу Управління МВС України в Черкаській області від 05.06.2015 №1082 в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд звернув увагу, що позивача, окрім оскаржуваним наказом, відповідач за вищевказані підстави звільнив з органів внутрішніх справ також наказом від 05.06.2015 №155о/с в запас Збройних сил України.

Згідно з ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Хоча позивач не оскаржував наказ №155 о/с, зважаючи на те, що під час вирішення спору, суд дійшов висновку щодо протиправності звільнення позивача, для повного захисту порушеного права суд вирішив вийти за межі позовних вимог та додатково визнати протиправним і скасувати наказ УМВС України в Черкаській області від 05.06.2015 №155о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Стосовно решти позовних вимог (поновити на посаді та стягнути кошти за вимушений прогул), суд врахував таке.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.235 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 (далі КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з правовою позицією Верховного суду України у постановах від 28.10.2014, 04.11.2014 встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Іншого способу порушеного права у спорах про незаконне звільнення, аніж поновлення на посаді відповідного органу (установи, підприємства, організації), КЗпП України не передбачає.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII Про Національну поліцію національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Постановою КМУ від 16.09.2015 №730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ.

Отже, з урахуванням наведених нормативно правових актів утворені органи Національної поліції не є правонаступниками ліквідованих територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Тому позовна вимога поновити позивача на службі в Маньківському ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області задоволенню не підлягає, оскільки вказаний орган, як державна установа, не є правонаступником Маньківського РВ УМВС України в Черкаській області і службу в ньому позивач не проходив. У випадку реорганізації виникає обовязок зясувати можливість переведення працівника. Однак питання переведення суд не вправі вирішувати.

Згідно з наказом МВС України від 06.11.2015 №1388 скасовані всі штати та скорочено всі посади УМВС України в Черкаській області.

У звязку з цим, для повного захисту прав позивача суд вирішив поновити позивача на службі в органах внутрішніх справ та відмовити у задоволенні позову в частині поновлення його на службі в Маньківському ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області.

Згідно з п.10.4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №7 Про судове рішення в адміністративній справі задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Відповідно до підп.3.5.2 п.3.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 (далі Інструкція №499), особам рядового і начальницького складу, звільненим з органів внутрішніх справ, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачується за посадою, з якої вони були звільнені, але не більше як за один рік.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховується положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

П.8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 05.06.2015, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи.

Згідно з довідкою УМВС України в Черкаській області від 09.07.2015 №3203 розмір грошового забезпечення позивача за квітень-травень 2015 року складає 4779,00грн.

Для відліку періоду вимушеного прогулу в межах заявлених позовних вимог суд взяв наступний день після звільнення 06.06.2015, оскільки саме він є останнім днем роботи (п.2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу на підставі підп.3.5.3 п.3.5 Інструкції №499 позивача за період з 06.06.2015 до 03.06.2016 становить 32015,25грн.

Керуючись ст.ст.2, 11, 160-165, 254-256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України в Черкаській області від 05.06.2015 №1082 в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління МВС України в Черкаській області від 05.06.2015 №155 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ в запас збройних сил України.

Поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ.

Стягнути з Управління МВС України в Черкаській області () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 32015,25 грн (тридцять дві тисячі п'ятнадцять гривень 25 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

2. Звернути до негайного виконання постанову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2511,00 грн (дві тисячі пятсот одинадцять гривень).

3. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з моменту отримання повного тексту постанови. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

4. Копії постанови направити особам, які брали участь у справі.

Суддя В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлений 29.05.2017