Справа № 662/2072/16-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 662/2072/16-а

Категорія: 3.5 Головуючий в 1 інстанції: Тимченко О.В.
Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Федусика А.Г.,

суддів Шевчук О.А. та Зуєвої Л.Є.,

при секретарі Пальоній І.М.,

за участю: представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ОСОБА_6, позивачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_7 апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області на постанову Новотроїцького районного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року по справі за позовами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з адміністративними позовами до Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області (далі Управління) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо перерахунку їм щорічної одноразової грошової допомоги за 2016 рік до 5 травня у розмірі, встановленому ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також зобов'язання відповідача провести їм перерахунок та виплату щорічної одноразової грошової допомоги, як учасникам бойових дій за 2016 рік, до 5 травня відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, що визначена ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року позови задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, Управлінням подана апеляційна скарга, в якій зазначається, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Позивачі є учасниками бойових дій, що підтверджено відповідними посвідченням та мають право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Управлінням у 2016 році позивачам (крім ОСОБА_4В.) було нараховано та виплачено разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 920,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача та зазначено, що допомога виплачена у розмірі, який визначає Кабінет Міністрів України в межах бюджетних призначень: в 2016 році встановлено саме такий розмір разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій. ОСОБА_4 було відмовлено у виплаті разової грошової допомоги, оскільки виплата такої допомоги здійснювалась до 5 травня 2016 року, а посвідчення учасника бойових дій ним було отримано 24 травня 2016 року.

Відмова Управління в проведенні перерахунку і виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік відповідно до розмірів, передбачених Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і стала підставою для звернення вказаних осіб з позовом до суду.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виплати щорічної разової грошової допомоги діяла редакція ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком та вважає його помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, стосовно ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи власну правову позицію, позивачі посилались на положення ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон) в наступній редакції: «щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується

разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за

віком».

Колегія суддів зазначає, що дійсно, спершу діяла вказана редакція Закону, яка поновила (набрала) чинність після визнання змін (якими було передбачено, що разова грошова допомога виплачується у розмірах, які визначаються КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України), внесених Законом України № 107-VI від 28 грудня 2007 року, неконституційними згідно з Рішенням Конституційного Суду № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Разом з тим, Законом України №79-VIII від 28 грудня 2014 року Бюджетний кодекс України (Розділ VI. ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ) було доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Наведені норми набрали законної сили з 01 січня 2015 року та станом на час виникнення спірних правовідносин рішенням Конституційного Суду України неконституційними не визнавались, законами не змінювались, а тому були чинними та підлягали застосуванню.

З аналізу наведених норм випливає, що дані нормативно-правові акти (Закон та Бюджетний кодекс України) суперечать один одному стосовно порядку та розміру спірної допомоги. Слід зазначити, що Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас, Конституційний Суд України в п.3 мотивувальної частини свого рішення від 03 жовтня 1997 року за № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України.

Таким чином, можна зробити висновок, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах необхідно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що хронологічно Бюджетний кодекс України пунктом 26 було доповнено пізніше (Законом України №79-VIII від 28 грудня 2014 року) ніж прийнято редакцію Закону, на яку посилаються позивачі.

А тому, враховуючи принцип пріоритетності тієї норми, яка прийнята пізніше, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, та з метою регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають положення п.26 Бюджетного кодексу України (Розділ VI. ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ), якими передбачено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування.

Посилання позивачів в даних спірних правовідносинах на рішення Верховного суду України від 10 лютого 2016 року колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відносини по вказаній справі, що розглядалась Верховним судом України, виникли у 2014 році, коли Бюджетний кодекс України (Розділ VI. ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ) ще не було доповнено пунктом 26 згідно Закону України № 79-VIII від 28 грудня 2014 року.

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що здійснення відповідачем перерахунку, нарахування і виплати позивачам щорічної разової грошової допомоги згідно норм постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», п.2 ч.1 якої передбачено, що учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) вязням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків проводяться виплати у розмірі 920 гривень, є правомірним та таким, що узгоджується з положеннями Бюджетного кодексу України.

Крім того, відносно ОСОБА_4 колегія суддів зазначає, що положеннями ст.12 Закону передбачена виплата разової грошової допомоги учасникам бойових дій саме до 5 травня поточного року виплат. Разом з тим, справа (а.с.216) містить рішення про визнання учасником бойових дій, з якого вбачається, що ОСОБА_4 отримав статус учасника бойових дій 20 травня 2016 року, тобто, станом на час проведення виплат згідно ст.12 Закону ОСОБА_4 ще не набув статусу учасника бойових дій, а тому взагалі не мав права (у 2016 році) на отримання виплати разової грошової допомоги згідно ст.12 Закону, що унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до Управління про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії є такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухвалені постанови припустився порушень норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим судове рішення підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області задовольнити.

Постанову Новотроїцького районного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Управління соціального захисту населення Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає чинності згідно законодавства та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому КАС України.

Головуючий: ОСОБА_8
Суддя: Суддя: Л.Є Зуєва ОСОБА_7