Справа № 817/222/17
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

24 травня 2017 року Справа № 817/222/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Острозької районної державної адміністрації Рівненської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Острозької райдержадміністрації, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення та свідоцтво Реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: вул. Ватутіна, 1-а, с. Бадівка Острозького району Рівненської області за релігійною громадою УПЦ с. Бадівка Острозького району Рівненської області.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.02.2017 відмовлено ОСОБА_3 у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом до Острозької райдержадміністрації про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз'яснено, що розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необєктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Позивач не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в засідання суду не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Колегія суддів враховуючи те, що позивач належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції посилався на норми п.1 ч.1 ст. 109 КАС України та дійшов висновку, що позивач, фактично, оскаржує рішення, яке має вплив на виникнення у третьої особи права власності на нерухоме майно, отже має місце спір про цивільне право, отже позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір є видом правового спору, для якого характерні наступні ознаки: спір виникає з публічно-правових відносин; сторонами спору є суб"єкти публічно-правових відносин, серед яких особливим правовим статусом наділені органи публічної адміністрації; сфера виникнення спору зумовлена реалізацією публічного інтересу; предметом спору є рішення, дії чи бездіяльність суб"єктів публічно-правових відносин, які порушують або можуть порушити права, свободи та інтереси інших суб"єктів.

Частиною 1 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 просив визнати протиправним та скасувати рішення та свідоцтво Реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою вул. Ватутіна, 1-а, с. Бадівка Острозького району Рівненської області за релігійною громадою УПЦ с. Бадівка Острозького району Рівненської області.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що спір у справі, що розглядається, стосується права власності осіб на об'єкт нерухомого майна, а отже, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України, зокрема у постанові від 29 березня 2016 року в справі №21-5430а15, вирішення питання щодо права власності на об'єкти нерухомого майна та його захисту має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

За змістом ч.2 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З аналізу прийнятих Вищим адміністративним судом України судових рішень по вказаній категорії справ ( К/800/48894/15 від 12.5.2016 року, К/800/11987/15 від 07.06.2016 року, К/800/54084/15 від 01.06.2016 року) вбачається, що і суд касаційної інстанції привів свою практику відповідно до правових висновків Верховного Суду України, висловлених у постанові від 29 березня 2016 року.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, в рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" Європейський суд з прав людини вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, а тому підстави для скасування ухвали відсутні.

Згідно з п.1 ч.1 ст.199 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має праов залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, 199, 200, 205-206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2017 року без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 с. Бадівка,Острозький район, Рівненська область,35800