Справа № 166/328/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/5223/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Каралюс В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадженя в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 31.03.2017р. по справі № 166/328/17 за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Ратнівського ВП ГУ НП України у Волинській області ОСОБА_2 про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

21.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до поліцейського Ратнівського ВП ГУ НП України у Волинській області ОСОБА_2, в якому просив, з урахуванням уточнення до позову зробленого у залі судового засідання до початку розгляду справи, визнати протиправною та скасувати постанову відповідача серії БР №278460 від 12.12.2016р. у справі про адміністративне правопорушення.

В обгрунтування вимог адміністративного позову, ОСОБА_1 покликався на те, що постановою відповідача серії БР №278460 від 12.12.2016р. його було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, накладено штраф у розмірі 425 грн. за те, що він 12.12.2016р., о 12 год. 15 хв., на вул. Газіна в смт.Ратне Волинської області, керував автомобілем НОМЕР_1, не маючи при собі посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив вимоги п.2.1 Правил дорожнього руху. Позивач стверджував, що відповідач без причини зупинив його транспортний засіб, відтак вважає, що оскаржена постанова відповідача прийнята з порушенням Кодексу адміністративного судочинства України та є необгрунтованою.

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 31.03.2017р. у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити його адміністративний позов.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 покликається на те, що судом першої інстанції не встановлено дійсності факту перебування свідка під час складання оскарженої постанови відповідача, не досліджено правомірності зупинки транспортного засобу позивача, а також те, що відповідачем не спростовано доводи адміністративного позову. Відтак, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.

На підставі п.1 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи суд проводить у порядку письмового провадження, оскільки жодною із сторін не подано клопотання про бажання взяти участь у її розгляді в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та ознайомившись із доводами апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, враховуючи наступні мотиви та обставини справи.

З матеріалів справи колегією суддів апеляційного адміністративного суду встановлено, що 12.12.2016р. поліцейський ГРПП Ратнівського ВП ОСОБА_2 прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. за вчинення адміністративне правовопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Так зі змісту даної постанови встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen T4» не маючи при собі посвідчення водія та реєстраційних документів, чим порушив п.п.2.1 Правил дорожнього руху. Позивач вважав таку постанову незаконною.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не викликає сумнівів, а постанова відповідача є законною та обгрунтованою.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується з такими висновками враховуючи наступне.

Згідно зі ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України України адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за ч.1 ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України настає у випадку керування транспортним засобом, особою, яка не має при собі або не предявила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В оскарженій постанові серії БР №278460 від 12.12.2016р. стверджується, що позивач керував транспортним засобом без посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб. Крім того, з пояснення свідка ОСОБА_4, долучених до матеріалів справи, встановлено, що на прохання відповідача предявити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб ОСОБА_1 повідомив що забув їх вдома. Крім того, позивач відмовився підписувати постанову серії БР №278460 від 12.12.2016р., а також не забажав отримати її копію.

Поряд з цим, прослухавши цифровий запис судового засідання від 31.03.2017р., що міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що позивач, надававши пояснення у суді першої інстанції зазначив, що він дійсно не надав документи працівнику поліції, мотивувавши це тим, що забув їх.

Відповідно до ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність притягнення позивача, ОСОБА_1, до адміністративної відповідальності.

Щодо покликань позивача на те, що судом першої інстанції не досліджено правомірність дій відповідача щодо зупинки транспортного засобу позивача, то колегія суддів зазначає, що такі вимоги знаходяться поза межами предмету доказування у даній справі.

Поряд з цим, покликання відповідача на те, що судом першої інстанції не досліджено чи дійсно свідок ОСОБА_4 був присутній при фіксуванні факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення також є необгрунтованим, оскільки, як свідчить запис судового засідання суду першої інстанції, сам позивач вказав, що такий свідок був відсутній лише в момент зупинки транспортного засобу, а не в момент відмови позивача від предявлення посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Ратнівського районного суду Волинської області від 31.03.2017р. по справі № 166/328/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7