Справа № 813/1196/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року Справа № 813/1196/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

позивач ОСОБА_1,

представник відповідача не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Сніжне Донецької області про розірвання безстрокового трудового договору, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м. Сніжне Донецької області з вимогою: розірвати на підставі ст. 38 КЗпП України безстроковий трудовий договір, укладений Управлінням Пенсійного фонду у м. Сніжне Донецької області з ОСОБА_1 на підставі наказу від 29 листопада 2004 року №83-о.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, наказом УПФ України у м. Сніжне Донецької області від 29.11.2004 року №83-о ОСОБА_1 призначено на посаду спеціаліста І категорії відділу надходження доходів. Наказом №10-ос від 17.02.2017 року ОСОБА_1 призначена на посаду головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи. Крім того, Наказом УПФ України у м. Сніжне Донецької області від 17.10.2013 року №02-ВН позивачу надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.10.2013 року по 15.08.2016 року. У зв'язку із проведенням антитерористичної операції на території Донецької області позивач виїхала з району проведення антитерористичної операції без припинення трудових відносин з роботодавцем. 21.11.2016 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача за новою юридичною адресою із нотаріально посвідченою заявою про звільнення відповідно до ч. 1 ст. 38 КзПП України у зв'язку з проведенням на території м. Сніжне Донецької області антитерористичної операції та переїздом її сім'ї у нове місце проживання. Листом УПФ України у м. краматорську Донецької області від 01.12.2016 року позивача повідомлено, що в управління на зберіганні знаходиться трудова книжка ОСОБА_1 та особова справа, однак у трудових відносинах із вказаним управлінням вона не перебуваю, відтак немає можливості її звільнити.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач - УПФ України у м. Сніжне Донецької області, повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, свого відношення до позову не висловив.

Суд, заслухав пояснення позивача, з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 16.06.2016 року № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на зоні зіткнення, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради.

До переїзду у м. Львів ОСОБА_1 постійно проживала та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відомостями паспорта громадянина України (серія ВВ 613380), виданого Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області.

Наказом Управління Пенсійного фонду України у м. Сніжне Донецької області від 29.11.2004 року №83-о позивача призначено на посаду спеціаліста І категорії відділу надходження доходів, як таку, що пройшла за конкурсом та була зарахована до кадрового резерву на цю посаду.

Наказом №10-ОС від 17.02.2007 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи.

Наказом №65 -о ОСОБА_1 присвоєно 11 ранг державного службовця.

На підставі наказу від 29.11.2004 року №83-о зроблено запис у трудовій книжці ОСОБА_1, копія якої долучена до матеріалів справи.

Наказом Управління Пенсійного фонду України у м. Сніжне Донецької області від 17.10.2013 року №02-вн позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 21.10.2013 року по 15.08.2016 року.

21.11.2016 року ОСОБА_1 направила на ім'я керівника УПФ України у м. Сніжне Донецької області рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього заяви) нотаріально посвідчену заяву про звільнення з посади головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи з 25 листопада 2016 року відповідно до статті 38 КЗпП України у зв'язку з проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції та переїздом її та її сім'ї на нове місце проживання.

Вказана заява надіслана на нову юридичну адресу УПФ України у м. Сніжне Донецької області, яку відповідач змінив на виконання постанови КМУ від 07 листопада 2015 р. № 595, а саме: 84302, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5.

Заява отримана уповноваженою особою 26.11.2016 року, що підтверджується копією опису вкладення цінного листа (штрих кодовий номер 020).

Листом УПФ України в м. Краматорську Донецької області від 01.12.2016 року № 24662/10 позивача повідомлено, що в управлінні на зберіганні знаходиться трудова книжка ОСОБА_1 та її особова справа, у трудових відносинах із вказаним управлінням вона не перебуває, тому розірвання трудових відносин немає. Відтак, позивачу запропоновано звернутись до суду з позовом про розірвання трудових відносин в односторонньому порядку.

Крім того, УПФ України у м. Краматорську Донецької області надіслано на адресу ОСОБА_1 її трудову книжку та копію наказу УПФ України у м. Сніжне Донецької області від 17.10.2013 року №02-вн «Про надання соціальної відпустки ОСОБА_1.».

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Поняття внутрішньо переміщеної особи розкрито у статті 1Закону № 1706-VII, відповідно до частини першої якої внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Згідно з частиною другою цієї статті адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 Закону № 1706-VIIфакт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами абзацу другого частини четвертої статті 7 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595 "Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей" міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, місцеві державні адміністрації повинні були забезпечити до 1 грудня 2014 р. переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснювалося лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

У Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р., під номером 1пункту 1 значиться місто Донецьк.

На виконання вказаної постанови КМУ УПФУ у м Сніжне Донецької області змінило юридичну адресу на нову: 84302, м. Краматорськ, вул. Поштова, 5.

Як повідомило УПФ України в м. Краматорську Донецької області листом від 01.12.2016 року № 24662/10, в управлінні на зберіганні знаходиться трудова книжка ОСОБА_1 та її особова справа, у трудових відносинах із вказаним управлінням вона не перебуває, тому розірвання трудових відносин немає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з УПФ України у м. Сніжне Донецької області, працюючи на посаді головного спеціаліста відділу надходження, прогнозування платежів, обліку застрахованих осіб та контрольно-перевірочної роботи, їй було присвоєно 11 ранг державного службовця.

Робота в органах Пенсійного фонду України відноситься до державної служби.

На момент виникнення спірних правовідносин суспільні відносини, пов'язані зі створенням правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ (далі -Закон №3723-ХІІ).

Стаття 1 Закону №3723-ХІІ містила визначення державної служби в Україні, відповідно до якої це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів.

Пунктом 2 частини першої статті 30 Закону №3723-ХІІ передбачалося, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі недотримання пов'язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтями 16 і 161 цього Закону.

Згідно зі статтею 16 Закону №3723-ХІІ на державних службовців поширюються вимоги та обмеження, передбачені Законом України "Про запобігання корупції".

Відповідно до статті 161 Закону №3723-ХІІ державні службовці зобов'язані дотримуватися правил запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, передбачених Законом України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 року №1700-VII (далі - Закон №1700-VII).

Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини 1 статті 3 Закону №1700-VII державні службовці належать до суб'єктів, на яких поширюється дія цього Закону

Частиною першою статті першої Закону №1700-VIIреальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об'єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Вимоги щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів встановлені Розділом V Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до статті 25 Закону №1700-VII особам, зазначеним у пункті 1 частини 1 статті 3 цього Закону, забороняється: займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України; 2) входити до складу правління, інших виконавчих чи контрольних органів, наглядової ради підприємства або організації, що має на меті одержання прибутку (крім випадків, коли особи здійснюють функції з управління акціями (частками, паями), що належать державі чи територіальній громаді, та представляють інтереси держави чи територіальної громади в раді (спостережній раді), ревізійній комісії господарської організації), якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Системний аналіз вказаних вимог Закону №3723-ХІІ та Закону №1700-VII свідчить, що державний службовець не має права займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю.

Таким чином, перебування ОСОБА_1 у трудових відносинах з УПФ України у м. Сніжне Донецької області, продовжувати які вона не може через те, що покинула своє місце проживання у м. Донецьку та через проведення та території Донецької області антитерористичної операції, позбавляє її можливості подальшого працевлаштування.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю.

Судом встановлено, що 15.08.2016 року закінчилася відпустка по догляду за дитиною, надана ОСОБА_1 наказом УПФ України у м. Сніжне Донецької області від 17.10.2013 року №02-вн.

Отже, 16.08.2016 року позивач повинна була приступити до роботи.

У зв'язку із неможливістю продовження роботи за попереднім місцем проживання, 21.11.2016 року ОСОБА_1 направила відповідачу рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього заяви) нотаріально посвідчену заяву про звільнення з посади головного спеціаліста відділу контрольно-перевірочної роботи з 25 листопада 2016 року відповідно до статті 38 КЗпП України у зв'язку з проведенням на території міста Донецька антитерористичної операції та переїздом її та її сім'ї на нове місце проживання.

Відповідно до частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка регулює питання розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом встановлено, що нотаріально посвідчена письмова заява про звільнення на підставі ст.38 КЗпП України подана позивачем у відповідності до вимог абзацу другого частини четвертої статті 7 Закону № 1706-VII.

З листа УПФ України в м. Крамоторську Донецької області від 01.12.2016 року № 24662/10 з'ясовано, що в управлінні на зберіганні знаходиться трудова книжка ОСОБА_1 та її особова справа, у трудових відносинах із вказаним управлінням вона не перебуває, тому розірвання трудових відносин не можливе.

Вказане унеможливлює розірвання трудового договору, укладеного між сторонами, працедавцем - УПФ України у м. Сніжне Донецької області.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, відтак, позов належить задовольнити.

Виходячи з приписів абзацу другого частини четвертої статті 7 Закону № 1706-VII, трудовий договір, укладений 29.11.2004 року між ОСОБА_1 та відповідачем, підлягає розірванню на підставі ст.38 КЗпП України в судовому порядку.

В силу наданих суду статтею 162 КАС України повноважень та з метою забезпечення захисту трудових прав позивача в повному обсязі, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами трудовий договір слід розірвати з дати набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Відповідно до статті 94 КАС України судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. З дати набрання законної сили судовим рішенням розірвати на підставі статті 38 КЗпП України безстроковий трудовий договір, укладений Управлінням Пенсійного фонду України у м. Сніжне Донецької області з ОСОБА_1 на підставі наказу від 29.11.2004 року №83-о.

3. Судові витрати стягненню не підлягають.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2017 року.