Справа № 204/2001/17
Суддя: Черкез Д. Л.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 204/2001/17
Провадження № 2-а/204/121/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представника третьої особи Гайдукової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі адміністравтину справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити суму недоотриманої пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити суму недоотриманої пенсії. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 15.07.2001 року він здобув право на отримання пенсії за віком. До лютого 2016 року він перебував на обліку в Слов'янскому об'єднаному управлінні пенсійного фонду України Донецької області. У зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Внаслідок цього він, не маючи інших джерел існування, крім пенсії, змушений був звернутися із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України. З 12.04.2016 року позивача поставлено на облік до Правобережного об'єднанного управління пенсійного фонду в м. Дніпрі - відповідача по справі, з виплатою з 01.03.2016 року. З 01.03.2016 року відповідачем виплата пенсії була призупинена у зв'язку зі зняттям позивача з обліку як внутрішньо переміщеної особи. Розмір щомісячної пенсії складає 4 118,17 грн. Розпорядженням відповідача від 01.11.2016 року позивачу поновлена виплата пенсії з 20.09.2016 року. Але виплатити позивачу пенсію за період 01.03.2016 по 19.09.2016 року відповідач відмовляється у зв'язку з відсутністю, на його думку, законних підстав для такої виплати. В березні 2017 року позивач був змушений звернутися до Пенсійного Фонду України зі скаргою на неправомірні дії уповноважених працівників Лівобережного ОУПФУ в м. Дніпро та зобов'язання призначити та виплатити заборгованість по пенсійним виплатам. Діями, що полягають у невиплаті та неперерахуванні пенсії, відповідач грубо порушив охоронювані Конституцією та Законами України права позивача, тим самим позбавивши його єдиного джерела для існування. Зазначив, що єдиним нормативним актом, що відповідно до вимог Конституції України регулює питання пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно статті 4 вказаного закону виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення. Отже, ігноруючи право позивача на щомісячне отримання пенсії, не вживаючи встановлених Законом дій щодо нарахування та перерахування пенсії на належний та визначений позивачем рахунок, відповідач вчинив бездіяльність, яка має бути визнана судом протиправною. Прийняте відповідачем рішення про призупинення або припинення позивачу виплати пенсії через відсутність визначених законом підстав для його прийняття слід визнати протиправним. При цьому посилався на положення Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», постанову Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, а також практику Європейського суду з прав людини. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати дії Правобережного об'єднаного управління ПФУ в м. Дніпро неправомірними та зобов'язати нарахувати та виплатити йому суму недоотриманої пенсії за період з 01.03.2016 року по 19.09.2016 року.

14 квітня 2017 року представник відповідача надав суду письмові заперечення на адміністративний позов, в яких зазначено, що згідно наданої 12.04.2016 року особистої заяви гр. ОСОБА_3 - позивача по справі, про запит пенсійної справи, до управління надійшла електронна пенсійна справа із Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Розпорядженням управління від 12.04.2016 року електронна пенсійна справа взята на облік з виплатою з 01.03.2016 року. Але згідно з відомостями з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яка надана управлінням праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради у квітні 2016 року в порядку інформаційного обміну, позивача знято з обліку, як внутрішньо переміщену особу. Враховуючи зазначене, виплату пенсії йому з 01.03.2016 року призупинено. Для поновлення виплати призупиненої пенсії позивачу необхідно було особисто звернутися до їхнього управління з оригіналом та копією паспорту, ідентифікаційного номеру, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та відмітки міграційної служби про взяття на облік, але до управління він особисто не звернувся ні в травні, ні в червні 2016 року і не надав необхідних документів. 08.06.2016 року за № 365 прийнята постанова Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі Постанова 365). З 14.06.2016 року (дата набрання чинності Постанови 365) рішення щодо відновлення пенсій органами Пенсійного фонду України можуть прийматися на підставі копії рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у м. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі Комісії). Відповідно до Постанови 365 пенсійним управлінням направлено до управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради (далі управління праці) список осіб, які звернулись за відновленням пенсій для розгляду на Комісії. В списку від 01.07.2016 року № 1 під № 3 значиться прізвище ОСОБА_3 07.07.2016 року спеціалісти управління праці з виходом на місце не змогли підтвердити заявлене у заяві фактичне місце проживання позивача. Вони залишили повідомлення про необхідність особистого звернення ОСОБА_3 до управління праці. Не змогли спеціалісти зв'язатися з ним і у телефонному режимі. Виходячи з зазначеного, актом від 19.07.2016 № 52 управлінням праці не підтверджено факт проживання позивача за зазначеною адресою. Протоколом від 22.07.2016 року № 3 Комісія відмовила ОСОБА_3 у поновленні виплати пенсії. 17 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звертається до управління із заявою про поновлення виплати пенсії. Актом від 18.10.2016 року № 88 управління праці з виходом на місце підтверджує факт проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Протоколом від 21.10.2016 № 16 Комісія приймає рішення про відновлення йому виплати пенсії з 20.09.2016 року. Таке рішення Комісія прийняла відповідно до п.п. 2, 15, 16 Постанови 365. Розпорядженням від 01.11.2016 року управлінням поновлено виплату пенсії з 20.09.2016. В листопаді 2016 року по додатковій відомості ОСОБА_3 отримав пенсію за період з 20.09.2016 року по 30.11.2016 року у сумі 9 654,96 грн. Отже, для поновлення виплати пенсії за період з 01.03.2016 по 19.09.2016 немає законних підстав. Крім того, виплату пенсії гр. ОСОБА_3 призупинено з 01.04.2017 на підставі отриманих списків тривало відсутніх за місцем проживання одержувачів пенсій з числа внутрішньо переміщених осіб. При призначенні, перерахунку та виплаті пенсій Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі керується нормами чинного пенсійного законодавства. На підставі викладеного, представник відповідача вважає необхідним відмовити у задоволенні вимог позивача в повному обсязі.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, було залучено Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради.

Позивач в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, надала суду письмові пояснення про наступне. Виходячи з норм постанови Кабінету Міністрів України від 7 червня 2016 р. № 365 «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», у результаті проведеної державним соціальним інспектором перевірки достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи даних, наданих заявником, встановлено, що позивач ОСОБА_3 на момент обстеження не перебував за вказаною у заяві адресою, за словами його сина у телефонному режимі знаходиться десь на відпочинку по Україні, або у брата в Тернополі. За результатом розгляду подання та акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, комісія прийняла рішення про відмову у призначені (відновлені) соціальних виплат позивачу - Протокол № 3 від 22.07.2016 року. Відповідно до п. 13 постанови, комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. Згідно з протоколом № 16 від 21.10.2016 (додається), затвердженим головою комісії, позивачу ОСОБА_3 було відновлено соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам. Посилаючись на положення п.п. 7, 9, 11, 12, 13, 15, 16 просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року у м. Антрацит Луганської області, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_3, який виданий 27 серпня 1998 року Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області (а.с. 13).

Право на отримання пенсії за віком позивач ОСОБА_3 отримав з 15 липня 2001 року, що підтверджує копія пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2, виданого Управлінням соціального захисту населення виконкому Антрацитівської міської ради Луганської області 06 серпня 2001 року (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеною особою, який переїхав з Луганської області до м. Дніпра, де наразі мешкає.

Згідно довідки від 01.04.2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради, ОСОБА_3 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичною адресою його проживання зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 76).

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

04 квітня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою про запит його пенсійної справи за віком з Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (а.с. 30).

12 квітня 2016 року зі Слов'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську надійшла електронна пенсійна справа позивача ОСОБА_3 (а.с. 31-32).

Судом встановлено та підтверджено поясненнями представника відповідача, що з 01 березня 2016 року по 19 вересня 2016 року позивачу не нараховувались та не виплачувались пенсійні виплати.

З положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» вбачається, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно ч. 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог позивача представником відповідача зазначено, що згідно з відомостями з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, яка надана управлінням праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради у квітні 2016 року в порядку інформаційного обміну, позивача знято з обліку, як внутрішньо переміщену особу. Враховуючи зазначене, виплату пенсії йому з 01.03.2016 року призупинено.

Згідно положень ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Однак, представником відповідача не надано суду доказів на підтвердження зняття позивача у квітні 2016 року з обліку як внутрішньо переміщеної особи, у зв'язку з чим суд вважає такі твердження представника відповідача необґрунтованими та не приймає їх до уваги на підтвердження правомірності відповідача у призупиненні пенсійних виплат позивачу з 01 березня 2016 року.

Вказані твердження відповідача спростовуються також наявною в матеріалах справи копією довідки від 01.04.2016 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради (а.с. 76), на якій міститься запис про те, що місце перебування ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1, б. 11, кв. 64 з 12 квітня 2016 року.

Крім того, представником відповідача в обґрунтування заперечень проти позовних вимог зазначено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яка прийнята 08 червня 2016 року, відповідачем до Управління праці та соціального захисту населення Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради було направлено список осіб, які звернулись за відновленням пенсій для розгляду на комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. 07.07.2016 року спеціалісти управління праці з виходом на місце не змогли підтвердити заявлене у заяві фактичне місце проживання позивача. Актом від 19.07.2016 № 52 управлінням праці не підтверджено факт проживання позивача за зазначеною адресою, у зв'язку з чим протоколом від 22.07.2016 року № 3 Комісія відмовила ОСОБА_3 у поновленні виплати пенсії.

З цього приводу слід зазанчитинаступне.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частина 1 статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Судом встановлено, що 19 липня 2016 року соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради було складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 52, відносно ОСОБА_3, адреса мешкання: АДРЕСА_2, в якому зазначено, що на залишене повідомлення 07 липня 2016 року заявник не з'явився, в телефонному режимі син повідомив, що його батько десь відпочиває по Україні, чи у брата в Тернополі. Підтвердити факт проживання заявника за вказаною адресою було неможливо (а.с. 92).

Протоколом № 3 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 22 липня 2017 року було прийнято рішення відмовити ОСОБА_3 у наданні пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) та щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам (а.с. 62-64).

Частиною 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, законом України передбачений вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду.

З огляду на наведене суд приходить до висновку, що на час припинення відповідачем Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі виплати пенсії позивачу були відсутні встановлені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» законні підстави для припинення виплати йому пенсії.

Разом з цим, Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Згідно п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Таким чином, вказана Постанова КМУ №365 від 08.06.2016 року встановлює додаткові підстави для припинення виплати пенсій громадянам, наслідком чого є звуження прав та свобод громадян України.

Пунктом 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365, закріплено, що для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 9-1 вказаного Порядку визначено, що у разі відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування представник структурного підрозділу з питань соціального захисту населення робить відповідний запис в акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та надає внутрішньо переміщеній особі письмове повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації.

З наданих позивачем ОСОБА_3 20 вересня 2016 року письмових пояснень на ім'я начальника Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради вбачається, що ОСОБА_3 пояснив, що 07 липня 2017 року він був відсутнім за місцем проживання: АДРЕСА_1, у зв'язку з тим, що їздив у гості до свого брата в м. Тернопіль. Просив поновити йому виплату пенсії та адресної допомоги (а.с. 94). Пояснення позивача про відсутність 07 липня 2017 року за місцем проживання у зв'язку з тим, що він їздив у гості до брата, підтверджується також відомостями, викладеними в Акті обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 52.

Однак, ні представником відповідача, ні представником третьої особи, не надано суду доказів на підтвердження виконання ними вимог п. 9-1 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме надання позивачу письмового повідомлення про необхідність протягом трьох робочих днів з дати складення акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї з'явитися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення для проходження фізичної ідентифікації. Судом також встановлено, що Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради не прийняло до уваги пояснення сина позивача про те, що його батько - позивач, відсутній за місцем реєстрації у зв'язку з тим, що знаходиться в гостях у свого брата в м. Тернополі, що, на думку суду, є поважною причиною його відсутності 07 липня 2016 року за місцем проживання, так як кожна особа, згідно положень Конституції України, має право на свободу пересування.

Крім того, судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою про поновлення йому виплати пенсії (а.с. 36).

18 жовтня 2016 року соціальним інспектором Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_3, було складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї № 88, відносно ОСОБА_3, адреса мешкання: АДРЕСА_2, в якому зазначено, що на час обстеження матеріально-побутових умов сім'ї ОСОБА_3, підтверджено факт проживання заявника з дружиною за даною адресою (а.с. 91).

Протоколом № 16 засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 21 жовтня 2016 року було прийнято рішення відновити Позивачу ОСОБА_3 пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) та щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам з 20 вересня 2016 року (а.с. 58-59).

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що пенсійні виплати не нараховувались та не призначались позивачу з 01 березня 2016 року по 19 вересня 2016 року, тобто понад 6 місяців.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2016 року № 988 Про перейменування деяких територіальних органів Пенсійного фонду України згідно переліку територіальних органів Пенсійного фонду України, які перейменовуються, Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську перейменовано на Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, що підтверджується також випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виданою 24 січня 2017 року (а.с. 23).

13 лютого 2017 року позивач звернувся до відповідача з листом про зазначення причин відмови йому у виплаті заборгованості по пенсії за період з березня по серпень 2016 року, який був прийнятий відповідачем 14 лютого 2017 року (а.с. 9).

27 лютого 2017 року відповідачем позивачу було надано відповідь на його лист, вих. № П-27/01/09, з якої вбачається, що на думку відповідача для виплати позивачу пенсії за період з 01.03.2016 року по 19.09.2016 року немає законних підстав (а.с. 10).

З огляду на відмову відповідача відновити позивачу виплату пенсії слід зазначити наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

З огляду на принцип законності - пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача як на підставу відмови у виплаті пенсії на Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року, через його відсутність за фактичним місцем проживання, є таким, що не відповідає діючому законодавству, а саме Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Враховуючи, що рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права та є обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику Європейського суду з прав людини, як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Європейським судом з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України» зазначено, що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51). У п. 54 вказаного рішення зазначено, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала ст. 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Постанова Кабінету Міністрів України, на яку посилається відповідач, а саме постанова № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» не є законом, а є підзаконним актом, а підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Право на обмеження конституційних прав громадян нормами підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів Верховною Радою України не надано.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

За таких обставин очевидним є висновок про те, що Постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 року «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» на яку як на підставу відмови у виплаті пенсії позивачу посилається відповідач, не підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки вона встановлює додаткові підстави для припинення виплати пенсії які не передбачені актом вищої юридичної сили, а саме Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також звужує обсяг конституційних прав і свобод позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-1У «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що припинення та невиплата відповідачем Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі позивачу раніше призначеної пенсії за період з 01.03.2016 року по 19.09.2016 року та прийняте рішення третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 22 липня 2016 року про відмову ОСОБА_3 у наданні пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) та щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, є протиправними.

Отже, суд дійшов висновку, що на час припинення пенсії позивачу не існувало підстав, передбачених чинним законодавством для такого припинення, а тому дії відповідача Правобережного об'єднаного управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо невиплати позивачу пенсії за період з 01.03.2016 року по 19.09.2016 року є протиправним, належних доказів щодо правомірності своїх дій стосовно невиплати пенсії позивачу за вказаний період відповідачем не надано.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, та позовні вимоги підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу ОСОБА_3 пенсії за період з 01 березня 2016 року по 19 вересня 2016 року є неправомірними, а позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, тому слід визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за період з 01 березня 2016 року по 19 вересня 2016 року та зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму недоотриманої пенсії за вказаний період.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Враховуючи наведене суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови у межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. 3, 22, 46 Конституції України, ст.ст. 1, 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», ст.ст. 5, 8, 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 08.06.2016 року № 365, та керуючись ст. ст. 1, 2, 11, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визнання дій неправомірними, зобов'язання нарахувати та виплатити суму недоотриманої пенсії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі щодо невиплати ОСОБА_3 пенсії за період з 01 березня 2016 року по 19 вересня 2016 року.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суму недоотриманої пенсії за період з 01 березня 2016 року по 19 вересня 2016 року.

Стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпрі за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок гривень, 00 копійок).

Допустити негайне виконання постанови суду про присудження виплати пенсії - у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку на протязі десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Д.Л. Черкез