Справа № 813/1096/17
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 року № 813/1096/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді - Гулкевич І.З.,

судді Гавдика З.В.

судді Мартинюка В.Я.

за участю представника позивача Ахметова Г.В., представника відповідача Филипець Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс Україна" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

Встановив:

Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №017720 від 28.02.2017 року в сумі 1700,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою № 017720 від 28.02.2017 року до позивача безпідставно застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 1700 грн., оскільки спірна постанова складена з порушенням вимог чинного законодавства стосовно форми та змісту правового акта індивідуальної дії. Позивач наголошує, що вимога про наявність у водія при здійсненні перевезення полісу (договору) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті не міститься в жодному нормативному акті, щодо відсутності у водія індивідуальної контрольної книжки або щоденних реєстраційних листів (тахограм) за 25.01.2017 р та попередні 28 календарних днів, то така книга під час перевірки у водія не вимагалась, оскільки зі слів ОСОБА_4(водія) під час перевірки співробітники трансінспекції вимагали пред'явлення екологічного сертифікату. Відтак, позивач вважає твердження посадових осіб управління Укртрансбезпеки стосовно порушення вимог чинного законодавства протиправними, а тому просить скасувати оспорювану постанову в повному обсягу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила адміністративний позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подав письмові заперечення на адміністративний позов, в яких на підтвердження правомірності оскаржуваного рішення зазначив, що за результатами проведеної перевірки зафіксовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, а саме, надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутність полісу (договору) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті , індивідуальної контрольної книжки або щоденних реєстраційних листів (тахограм) за 25.01.2017 р та попередні 28 календарних днів. Також вказує, що підприємство письмово було повідомлено про розгляд справи, проте 28.02.2017 на розгляд справи ніхто не зявився, у звязку з чим справу було розглянуто за відсутності позивача. На підставі наведеного, просить відмовити в задоволенні позову повністю за безпідставністю вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 січня 2017 року посадовими особами Укртрансбезпеки у Житомирській області проведено перевірку транспортного засобу марки MAN, державний номер НОМЕР_1, керування автомобілем здійснював водій ОСОБА_4. Даний транспортний засіб перебуває у володінні ТОВ "Танк Транс Україна".

Під час перевірки виявлено порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: надання послуг з перевезення вантажів без полісу (договору) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті , індивідуальної контрольної книжки або щоденних реєстраційних листів (тахограм) за 25.01.2017 р та попередні 28 календарних днів .

Виявлене порушення зафіксовано в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 017338 від 25.01.2017. Водій зі змістом акту ознайомлений, підписав його без пояснень та зауважень (а.с.25).

Згідно вимог п.25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням субєкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи субєкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

06 лютого 2017 року письмово начальник управління Укртрансбезпеки у Львівській області повідомило ТОВ "Танк Транс Україна" про те, що справа про порушення розглядатиметься в управлінні Укратрансбезпеки у Львівській області 28.02.2017 з 10:00 до 13:00 год. (а.с.24).

У зв'язку з тим, що позивач на розгляд справи уповноваженого представника не забезпечив, справу про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт було розглянуто без його участі.

28.02.2017 відповідачем була прийнята постанова №017720, якою на ТОВ "Танк Транс Україна" накладено штраф у розмірі 1700,00грн. за порушення ст. 39 та 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погодившись з прийнятою відповідачем постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам та відповідним доводам сторін, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Статтею 3 цього Закону встановлено, що він регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Не частіше одного разу на квартал здійснюються рейдові перевірки дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавчих і нормативно-правових актів щодо забезпечення безпеки пасажирських перевезень та безпеки дорожнього руху. При проведенні позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, стосовно терміну проведення перевірки не інформується.

Стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає документи, на підставі яких суб'єктом господарювання (автомобільним перевізником), водієм здійснюються вантажні перевезення на договірних умовах, у відповідності з вимогами передбаченими законодавством України.

Так, у відповідності до положень ст. 48 Закону «Про автомобільний транспорт», документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: - для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; - для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 №340 затверджено «Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», пунктом 6.1 розділу VI якого визначено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км., вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

У відповідності до п. 3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 24.06.2010 №385, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: - забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; - своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; - використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; - має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищевказаних положень законів та підзаконних нормативно-правових актів України вбачається, що для водіїв вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тонн обов'язковими є: документ, що підтверджує ведення обліку робочого часу водія - протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу та заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.

Відповідно до пунктів 25, 26 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

З матеріалів справи вбачається, що листом № 713/05-29/17 від 06.02.17 року підприємство повідомлено про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт 28.02.2017 року з 10:00 по 13:00 год, однак уповноваженний представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс Україна" не прибув на розгляд справи.

Згідно пункту 27 Порядку № 1567, у разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, 28.02.2017 року начальником Управління Укртрансбезпеки у Львівській області винесено постанову № 017720 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700,00 грн. за порушення вимог статті 39, 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яка передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Законом України "Про автомобільний транспорт".

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що оскільки водій позивача здійснював 25.01.2017 перевезення вантажів автомобілем з повною масою понад 3,5 тонн, тому обов'язковим документом для позивача в даному випадку є заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, а встановлення контролюючим органом їх відсутності у позивача під час здійснення вантажних перевезень - є правовою підставою для застосування відповідного адміністративного-господарського штрафу.

Крім того, відповідач посилається на відсутність у позивача полісу (договору) особистого страхування від нещасних випадків на транспорті водія, чим порушено вимоги постанови КМУ від 14.08.1996 №959.

За приписами вимог ст.7 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996 №85/96-ВР особисте страхування від нещасних випадків на транспорті віднесено до обов'язкового страхування.

Порядок здійснення обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, в тому числі водіїв автомобільного транспорту та працівників транспортних підприємств незалежно від форм власності визначається Положенням про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 №959.

За змістом п.1 вказаного Положення суб'єктами, які підлягають обов'язковому особистому страхуванню від нещасних випадків на транспорті є, зокрема, працівники транспортних підприємств незалежно від форм власності та видів діяльності, які безпосередньо зайняті на транспортних перевезеннях (далі - водії), а саме: водії автомобільного, електротранспорту: машиністів і помічників машиністів поїздів (електровозів, тепловозів, дизель-поїздів).

Пунктом 4 Положення зазначено, що страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування.

З аналізу вказаних правових положень у їх системному зв'язку вбачається, що визначений ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" перелік документів, які водії повинні мати при здійсненні вантажних перевезень, підзаконними нормативними актами розширено для водіїв - працівників транспортних підприємств, юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Суд зазначає, що відповідачем доведено факт здійснення позивачем перевезення товару на комерційній основі, тобто здійснення перевезення вантажу як виду господарської діяльності.

За таких обставин суд приходить до висновку, що страховий поліс (договір) обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті може розглядатися документом, обов'язковим для здійснення позивачем вантажного перевезення відповідно до ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Щодо посилань представника позивача про неправомірність оформлення акту перевірки, то суд зазначає, що рішення суб'єкта владних повноважень у розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України це офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Акт перевірки, в якому зафіксовані факти певних порушень, виявлених відповідачем, не має обов'язкового характеру та не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Тобто, акт перевірки є носієм доказової інформації про виявленні порушення вимог законодавства, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення суб'єкта владних повноважень, тобто постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Представник Державної служби України з безпеки на транспорті в суді обґрунтував свою позицію з посиланням на норми законодавства України.

Натомість представник позивача вмотивованих доводів на підтвердження позову не навів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволені адміністративного позову.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, оскільки рішення ухвалено не на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

Постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено 30 травня 2017 року.

Головуючий суддя Гулкевич І.З.

Суддя Гавдик З.В.

Суддя Мартинюк В.Я.