Справа № 826/671/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/671/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кузьменко В.А. Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.,

при секретарі Скаленку Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 24.06.2009 № 539 о/с, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 08.07.2009 № 621 о/с, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- поновити позивача на посаді заступника начальника відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Національної поліції у місті Києві з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах, визначених чинним законодавством.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 (з урахуванням ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2016 про виправлення описки) позов задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 24.06.2009 № 539 о/с в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ; визнано протиправним і скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 08.07.2009 № 621 о/с «Щодо особового складу» в частині звільнення ОСОБА_2; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_2 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу; в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 24.06.2009 № 539 о/с останнім прийнято наказ від 08.07.2009 № 621 о/с «Щодо особового складу», відповідно до якого згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «є» пункту 64 (за порушення дисципліни) майора міліції ОСОБА_2 (М-090017), заступника начальника відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку, з 09.07.2009.

Вважаючи оскаржувані накази протиправними та такими, які підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності закрито за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 307 Кримінального кодексу України, а факт порушення позивачем службової дисципліни відповідачами не доведено, то звільнення позивача відбулось незаконно, у зв'язку із чим накази Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 24.06.2009 № 539 о/с та від 08.07.2009 № 621 о/с є протиправними та підлягають скасуванню, а позивач поновленню на посаді, з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі зазначає, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві звільнило позивача законно, у зв'язку із чим в задоволенні позову слід відмовити. Також, апелянт зазначає, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду, так як він був ознайомлений зі спірними наказами при ознайомленні з матеріалами досудового розслідування, у зв'язку із чим позов підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів вважає доводи апелянта частково обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, станом на час звільнення позивача зі служби з органів МВС України встановлювався місячний строк звернення до суду в справах щодо, зокрема, проходження та звільнення з публічної служби.

З висновками суду першої інстанції про те, що позивач дізнався про порушення своїх прав 25.12.2015, а тому звернувся до суду з позовом в межах місячного строку, колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Колегія суддів звертає увагу, що 22.05.2009 позивач був затриманий за збут наркотичних засобів та відносно нього порушено кримінальну справу № 49-2739 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

За вказаним фактом було проведено службове розслідування за результатами якого наказом Головного управління від 24.06.2009 № 539о/с на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, яке реалізовано наказом ГУ МВС України в м. Києві по особовому складу від 08.07.2009 № 621.

Відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства при обрані запобіжного заходу враховується наявність у особи постійного місця роботи або навчання (пункт 1 частин 1 статті 178 КПК України). До матеріалів кримінальної справи обов'язково залучаються копії матеріалів з особової справи, які підтверджують чи спростовують наявність постійного місця роботи або проходження служби.

Також, колегія суддів зазначає, що позивач мав процесуальні права, визначені статтею 42 КПК України, серед яких є право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, тобто мав змогу ознайомитись з наказами Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 24.06.2009 № 539 о/с, в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ та від 08.07.2009 № 621 о/с, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Вказане вище дає підстави дійти висновку, що позивачеві стало відомо про його звільнення з органів внутрішніх справ під час неодноразового ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, (так як справа не один раз судом поверталася для проведення додаткового розслідування), що є наслідком пропущення останнім строку звернення до суду.

Крім того, позивач будучи обвинуваченим у скоєнні злочину, мав правового захисника, який відстоював його інтереси в суді, прокуратурі та ін. установах. Відповідно така особа наділена повноваженнями представлення інтересів ОСОБА_2, вправі була звернутись за проханням позивача до ГУ МВС України у м. Києві з запитом на інформацію чи перебуває такий ще на службі та ознайомитись з наказами Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві від 24.06.2009 № від 08.07.2009 № 621 о/с, в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ.

Також, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2, мав відкритий доступ до оприлюднених державною мовою в офіційних друкованих виданнях нормативно-правових актів, які регламентують оскарження та визнання дій та бездіяльності протиправними (тим більше позивач проходячи службу в ОВС, на керівних посадах був ознайомлений із даними нормативно-правовими актами), а тому жодних перешкод для звернення до адміністративного суду у місячний строк у останнього не було.

Додатково колегія суддів зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2015 позивач звертався до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою, в якій просив поновити його на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу розкриття злочинів проти особи управління карного розшуку, як безпідставно звільненого згідно з наказами від 24.06.2009 №539 о/а та від 07.07.2009 № 621 о/с, тобто з оскаржуваними наказами позивач був ознайомлений до 26.11.2015.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що строк звернення до суду починається з моменту отримання ОСОБА_2 постанови про закриття кримінальної справи не відповідає вимогам ст. 99 КАС України.

Відповідно до ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду першої інстанції - 15.01.2016, колегія суддів приходить до висновку про залишення позовних вимог без розгляду.

Таким чином, оскаржуваною постановою суду першої інстанції безпідставно вирішено позовні вимоги, які з урахуванням вказаних положень КАС України та відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду підлягають залишенню без розгляду, що не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 205 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її, залишивши позовні вимоги без розгляду, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 198, 202, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2016 скасувати та залишити позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у м. Києві, Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.

Повний текст ухвали виготовлений 29.05.2017.

.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Степанюк А.Г.

Кузьменко В. В.