Справа № 263/14262/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач - Васильєва Ірина Анатоліївна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року справа №263/14262/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Суддів: Ханової Р.Ф.

Чебанова О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року у справі № 263/14262/16-а за позовом ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2016 року ОСОБА_3 (далі - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради (далі - відповідач, УСЗН Маріупольської ради) з вимогами про: визнання бездіяльності відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту населення» (в ред. з урахуванням п. 2 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року) протиправною, зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 4 730 грн., тобто п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, та з урахуванням раніше виплачених сум (арк. справи 1-4).

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 листопада 2016 року вказаний адміністративний позов задоволений, визнано бездіяльність відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірною, зобов'язано останнього здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.7 Закону України №928 -VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, та з урахуванням раніше виплачених сум, тобто в розмірі 4 730,00 гривень (арк. справи 30-31).

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції відповідач (далі - апелянт), звернувся до Донецького апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою в доводах якої зазначив, що не погоджується із винесеною постановою суду, посилаючись на те, що позивач вже отримав належну йому у відповідності до постанови КМУ № 141 суму щорічної грошової допомоги до 05 травня 2016 року у розмірі 920 грн., що відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин, оскільки ні Закон України «Про Держаний бюджет на 2016 рік» ні Постанова КМУ № 141 неконституційними не визнавались, а тому при вирішенні спірного питання про розмір виплати грошової допомоги, передбаченої ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» слід керуватись постановою КМУ № 141. Такий правовий висновок відповідає позиції, викладеній в постанові ВСУ у справі № 21-2076а16 від 18 жовтня 2016 року, з урахуванням чого на думку апелянта немає підстав для доплати позивачу суми щорічної грошової допомоги до 05 травня 2016 року. На підставі викладеного апелянт просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції а прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (арк. справи 51-53).

У відповідності до частини 8 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Як встановлено колегією суддів, та не заперечувалось сторонами позивач знаходиться на обліку у відповідача, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 21.08.2015 року Серії НОМЕР_1, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, у тому числі, передбачені ст. 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

У статті 7 Закону України № 928 -VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» зазначено, що у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлюється: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень.

Водночас, відповідач виплатив позивачу допомогу на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у сумі 920,00 гривень.

Не погодившись з тим, що позивач отримав грошову допомогу у розмірі меншому, ніж встановлено Законом, 29.09.2016 року позивач (арк. справи 7) звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату недоплаченої йому разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України № 3551-ХІІ у розмірі 4 730,00 гривень (1130,00 грн. х 5 - 920,00 грн.), однак листом УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради № 02 вх12-3121-01 від 17 жовтня 2016 року йому було відмовлено за відсутність підстав (арк. справи 8).

Вважає, що такими діями відповідача були порушені його права, тому просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо відмови йому в перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірною та зобов'язати УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, та з урахуванням раніше виплачених сум, тобто в розмірі 4 730,00 гривень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч. 1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та Законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VIПрикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладене, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 року у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 року N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що до 5 травня 2016 року позивач отримав щорічну грошову допомогу в розмірі 920 грн., що не спростовано відповідачем (підтверджено у позові).

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними. Зазначені норми не скасовані в встановленому порядку неконстутиційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно виплачена позивачу щорічна разова допомога в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", а тому відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст.1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держав.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 920 гривень відповідно до діючих положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому, судом першої інстанції під час неприйняття вказаних обставин порушено норми матеріального права, що відповідно до вимог статті 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Здійснені документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору не підлягають розподілу відповідно до вимог статті 94 КАС України, оскільки позов вирішений на користь суб'єкта владних повноважень, якому на підставі вказаної статті повертаються підтверджені судові витрати, тільки пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Відповідно до частини 10 статті 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 183-2, 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року у справі № 263/14262/16-а, - задовольнити.

Постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2016 року у справі № 263/14262/16-а, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,- відмовити.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Судді Р.Ф. Ханова

О.О. Чебанов