Справа № 464/467/17
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/5026/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.

суддя Каралюс В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадженя в м.Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції на постанову Сихівського районного суду міста Львова від 01.03.2017р. по справі № 464/467/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

20.01.2017р. ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову відповідача АР №0143400 у справі про адміністративне правопорушення від 16.01.2017р. та закрити провадження у адміністративній справі.

В обгрунтування вимог адміністративного позову позивач покликався на те, постановою серії АР №0143400 від 16.01.2017р. на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн., за те, що 16.01.2017р. близько 16.00 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1, він проїхав перехрестя вулиць Галицька - Добролюбова м.Івано-Франківська на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 Правил дорожнього руху. Позивач вважав, що прийнята постанова є протиправною, а дії інспектора поліції незаконними, оскільки його вини у вчиненні адміністративного правопорушення немає, так як проїхав перехрестя на зелений сигнал світлофору, проїзд на який дозволено законодавством. Позивач також зазначав, що після зупинки працівники патрульної поліції не надали позивачу для ознайомлення відеофіксації моменту проїзду автомобіля через світлофор, а відтак просив таку постанову скасувати за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а провадження по справі закрити.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 01.03.2017р. адміністративний позов задоволено частково: скасовано постанову серії АР № 0143400 від 16.01.2017 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення; в решті позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального права Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції покликається фактично на доводи заперечення до адміністративного позову. Так, апелянт зазначає, що працівники патрульної поліції роз'яснювали позивачу причину зупинки, а саме проїзд на жовтий сигнал світлофора перехрестя вулиць Галицька - Добролюбова у м.Івано-Франківську, оголошено обставини вчиненого ним адміністративного правопорушення. Також зазначається, що рішення про притягнення позивача прийняте на основі внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному досліджені всіх обставин справи. Відтак, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.

На підставі п.1 ч.1 ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи суд проводить у порядку письмового провадження, оскільки жодною із сторін не подано клопотання про бажання взяти участь у її розгляді в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та ознайомившись із доводами апеляційної скарги, колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржену постанову суду першої інстанції слід залишити без змін, враховуючи наступні мотиви та обставини справи.

Зі змісту оскарженої постанови серії АР № 143400 від 16.01.2017р. колегією суддів апеляційного адміністративного суду встановлено, що позивач вчинив адміністративне правовопорушення, передбачене ч.2ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення, а саме - проїхав на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим скоїв адміністративне правопорушення.

У п. 8.7.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху» вказано, що сигнали світлофора мають такі значення: а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; г) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; д) жовтий миготливий сигнал або два жовтих миготливих сигнали дозволяють рух і інформують про наявність небезпечного нерегульованого перехрестя або пішохідного переходу .

Відповідно до п. 8.11. Постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху» водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст.9 Кодексу України про адміністративне правопорушення адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суть частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України зводиться до того, що безпосередньо в судовому засіданні відповідач, субєкт владних повноважень, повинен довести правомірність своїх дій. Разом з тим, колегія суддів апеляційного адміністративного суду, вивчаючи матеріали справи, встановила, що у матеріалах справи як довід щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржена постанова. Однак, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки приймається на підставі узагальнення та оцінки субєктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі, що свідчать про наявність чи відсутність у діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду зазначає, що інші докази, які б підтверджували правомірність прийнятого відповідачем рішення в матеріалах справи відсутні.

Покликання апелянта на те, що ним дотримано усі вимоги Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо розгляду адміністративної справи є лише твердженнями, які належними доказами не підтверджуються. Відтак, факт виконання субєктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішенням відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, висновок суд першої інстанції про те, що вина позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративне правопорушення не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення є вірним.

Щодо висновку про решту вимог позивача, а саме про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то судом першої інстанції вірно зазначено, що така вимога не може бути задоволена, враховуючи те, що адміністративні суди не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки це є виключні повноваження субєкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено розгляд адміністративної справи та адміністративних матеріалів.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів апелянта стосовно неправомірності оскарженої постанови суду, оскільки такі базується лише на словесних твердженнях та відповідними доказами не підтверджуються.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м.Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а постанову Сихівського районного суду міста Львова від 01.03.2017р. по справі № 464/467/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4