Справа № 227/4246/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Хоменко Д.Є.
Суддя-доповідач - Міронова Галина Михайлівна
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року справа №227/4246/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2, Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2017 року у справі № 227/4246/16-а за позовом ОСОБА_2 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.11.2016 року звернувся до суду з позовом (який було уточнено), в якому просив суд: визнати дії Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області незаконними; скасувати рішення начальника Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 вересня 2016 року № 2347 про відмову в призначенні пенсії; зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до його пільгового стажу роботи періоди роботи: з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року у ВАТ «Норільська гірнича компанія» в якості прохідника з повним робочим днем під землею; з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року у ВАТ «Краснолучвуглебуд» в якості прохідника підземного з повним робочим днем під землею; з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року на шахті «Краснолучська» в якості прохідника з повним робочим днем під землею; зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити йому пенсію за Списком № 1 згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту звернення за призначенням пенсії, тобто з 08 червня 2016 року.

Постановою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2017 року у справі № 227/4246/16-а позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині відмови зарахувати ОСОБА_2 пільговий стаж: з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року у ВАТ «Норільська гірнича компанія» в якості прохідника з повним робочим днем під землею; з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року у ВАТ «Краснолучвуглебуд» в якості прохідника підземного з повним робочим днем під землею; з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року на шахті «Краснолучська» в якості прохідника з повним робочим днем під землею - незаконними.

Скасовано рішення начальника Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 вересня 2016 року № 2347 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов'язано Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_2, періоди праці: з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року у ВАТ «Норільська гірнича компанія» в якості прохідника з повним робочим днем під землею; з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року у ВАТ «Краснолучвуглебуд» в якості прохідника підземного з повним робочим днем під землею; з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року на шахті «Краснолучська» в якості прохідника з повним робочим днем під землею.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо відшкодування судових витрати.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.

Позивач в своїй апеляційній скарзі просив змінити постанову суду першої інстанції, якої задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги позивач зазначає, що твердження суду першої інстанції, про його право на звернення до відповідача із документами підтверджуючими його пільговий стаж, а також про те, що відповідач у межах своєї компетенції прийме відповідне компетентне рішення є необґрунтованими, оскільки він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії в установлений законодавством термін, але пенсія йому не була призначена в зв'язку з неправомірними, незаконними діями відповідача, а тому вважає, що вимога про призначення пенсії з моменту виникнення такого права, підлягає задоволенню.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі просив скасувати постанову суду першої інстанції, та прийняти нову , якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Стосовно періоду праці з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року апелянт зазначив, що у зв'язку з відсутністю в трудовій книжці відомостей про видобуток вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, ненаданням позивачем оригіналів довідок за період праці в АТ «Норільський комбінат» з 26.09.1996 року по 30.11.1999 року та ВАТ «Норільська гірнича компанія» з 01.12.1999 року по 07.02.2005 року, що є порушенням п. 2.23 Порядку № 22-1, а тому в задоволенні спірного періоду праці слід відмовити.

Апелянт стосовно періоду праці з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року зазначив, що при здачі звітів страхувальниками до органів ПФУ вказувалося, що страхові внески за позивача вносилися за професією за кодом ЗПЗ013А1, що в свою сергу відповідає положенням ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Але положення ст. 13 та ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначають різні умови щодо призначення пенсії на пільгових умовах. Та їх неможливо заміняти один на одний.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог прийнята з порушенням норм матеріального права.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, задовольнити частково.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач звернувся до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 08.06.2016 року про призначення пенсії згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) (а.с. 8).

Рішенням № 2347 про відмову в призначенні пенсії від 07 вересня 2016 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно ч. 1 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із-за відсутності довідок, що підтверджують пільговий характер роботи, а тому до пільгового стажу не враховано наступні періоди роботи:

з 26.09.1996 року по 07.02.2005 рік в якості прохідника в ВАТ «Норільська гірнича компанія»;

з 16.01.2008 року по 06.02.2008 рік в якості прохідника в ВАТ «Краснолучвуглебуд»;

з 04.10.2010 року по 31.03.2011 рік в якості прохідника на шахті «Краснолучська».

Загальний стаж позивача складає 25 років 11 місяців 29 днів, з них 12 років 9 місяців 19 днів за ст.14 Закону № 1788 (а.с. 36-38).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову правильним з огляду на наступне.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо прийняття рішення № 2347 від 07.09.2016 року.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на цих роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 20 років. Такий же порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничо-рятувальних частин) на шахтах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або знаходяться в стадії ліквідації, але не більше 2 років.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як зазначалося вище, пенсійний орган своїм рішенням відмовив позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періоди його роботи з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року, з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року, з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року.

Трудова книжка позивача БТ-ІІ № 3510539 містить, зокрема, наступні записи (а.с. 12-19).

Позивач 26.09.1996 року прийнятий в якості прохідника дільниці 5 розряду шахтопрохідницького управління № 2 тресту «Норільськшахтстрой» з повним робочим днем в шахті. 30.11.1999 року звільнений в порядку переведення до тресту «Норільськшахтсрой» управління будівництва, Заполярний філіал ВАТ «Норільська гірнича компанія».

01.12.1999 року позивач прийнятий переведеним прохідником 4 розряду з повним робочим днем під землею підземної ділянки гірничокапітальних робіт №2 шахтопроходницького управління №2 тресту «Норільськшахтстрой» управління будівництва. 07.02.2005 року звільнений за власним бажанням у зв'язку з переїздом до іншої місцевості, п. 3 ст. 77 Трудового кодексу РФ.

16.01.2008 року прийнятий прохідником 4 розряду з повним підземним робочим днем під землею ВАТ «Краснолучвуглебуд». 18.03.2005 року за результатами атестації робочих місць за умовами праці підтверджено право на пенсію за віком на пільгових умовах Список № 1. 06.02.2008 року звільнений за власним бажанням.

04.10.2010 року позивач прийнятий прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем до ОП Шахта «Краснолучська» ДП «ДА». 31.03.2011 року звільнений за власним бажанням з ОП Шахта «Краснолучська».

Колегія суддів зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за спірні періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день під землею. Записи про спірні періоди роботи здійснені у 1996-2011 роках, засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Отже, в даному випадку колегія суддів зазначає, що факт роботи позивача у періоди з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року, з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року, з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства, ніяких дефектів записів трудова книжка не містить. Навпаки, у трудовій книжці відбито як професію позивача, так і умови його роботи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що законодавство України передбачає персоніфікований облік відомостей, що використовуються для визначення права на пенсію кожної людини з урахуванням результатів її трудової діяльності. Ведеться облік того, як кожен громадянин та підприємство сплачують страхові внески в Пенсійний фонд України, а також які права на пільгове пенсійне забезпечення має кожен працівник.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи. Держреєстр зберігає повну інформацію.

Відповідно до довідки ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-5 на позивача, як на найманого робітника, підприємством ВАТ «Краснолучвуглебуд» вносилися страхові внески за період з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року, який зараховано як спеціальний стаж за кодом ЗПЗ014А2 (а.с. 21-22).

Вказаною довідкою також підтверджено внесення страхових внесків за позивача як за найманого робітника підприємством ВП «Шахта Краснолуцька» ДП «Донбасантрацит» за період з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року, який зараховано як спеціальний стаж за кодом ЗПЗ013А1 (а.с. 21-22).

Колегія судді також відзначає, що крім повних записів у трудовій книжці позивач надав і відповідні довідки (а.с. 75 - 101).

З урахуванням наведеного колегія суддів зазначає, що пенсійних орган за наявності належним чином оформленої трудової книжки позивача та відомостей з системи «Персоніфікований облік», а також додатково наданих довідок та інших документів, не мав правових підстав відмовляти позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Крім того, колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу апелянта на те, що його сумнів щодо можливості призначення пенсії тільки за записами у трудовій книжці не ґрунтується на будь-якому нормативному акті, оскільки Закони № 1058, 1788 неконституційними не визнавались, навіть у підзаконних нормативних актах не визначено про те, що трудова книжка «не містить відомостей про «спеціальний стаж» роботи».

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно зазначив про дискреційні повноваження органів влади, але зробив неправильний висновок щодо принципів здійснення судочинства і дискреції суду, що не узгоджується зі ст. 129 Конституції України, а також ст.ст. 8, 105 КАС України.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Таким чином колегія суддів застосовує положення ст.ст. 8, 22, 46, 129 Конституції України як норми прямої дії за повного захисту прав, свобод та інтересів позивача.

Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача щодо зобов'язання призначити позивачеві пенсію.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але постанова прийнята з частковим дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги позивача є цілком слушними і спростовують висновки суду першої інстанції, тому є підстави для їх задоволення та скасування постанови суду.

Доводи апеляційної скарги пенсійного органу є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, апеляційну скаргу Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2017 року у справі № 227/4246/16-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дії Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в частині відмови зарахувати ОСОБА_2 пільговий стаж: з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року у ВАТ «Норільська гірнича компанія» в якості прохідника з повним робочим днем під землею; з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року у ВАТ «Краснолучвуглебуд» в якості прохідника підземного з повним робочим днем під землею; з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року на шахті «Краснолучська» в якості прохідника з повним робочим днем під землею - неправомірними.

Скасовати рішення начальника Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 вересня 2016 року № 2347 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_2 періоди роботи: з 26.09.1996 року по 07.02.2005 року у ВАТ «Норільська гірнича компанія» в якості прохідника з повним робочим днем під землею; з 16.01.2008 року по 06.02.2008 року у ВАТ «Краснолучвуглебуд» в якості прохідника підземного з повним робочим днем під землею; з 04.10.2010 року по 31.03.2011 року на шахті «Краснолучська» в якості прохідника з повним робочим днем під землею.

Зобов'язати Добропільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_2 пенсію на підставі ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до його заяви від 08.06.2016 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко