Справа № 803/580/17
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

803/580/17

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2017 року

Справа № 803/580/17

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Мачульського В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Маневицький райсількомунгосп» про стягнення адміністративно господарський санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі – Волинське обласне відділення ФСЗІ, Фонд, позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Комунального підприємства «Маневицький райсількомунгосп» (далі - КП «Маневицький райсількомунгосп», відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 14 955,56 грн. та пені в сумі 143,52 грн. усього на зальну суму 15 099,08 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2016 році.

Вказаний позов мотивовано тим, що частиною 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-ХІІ від 21.03.1991 року (далі Закон № 875-ХІІ) передбачено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Вищезгадані підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у відповідності до частини 2 статті 19 Закону № 875-ХІІ, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При цьому відповідачем не був виконаний норматив для працевлаштування, оскільки середньооблікова чисельність працюючих у 2016 році складала 9 осіб., з них середньооблікова кількість штатних працівників з обмеженими фізичними можливостями яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0 особа. За невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій, на підставі статті 20 Закону № 875-ХІІ та Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 року № 70 (Порядок) відповідачу було нараховано до сплати 14 955,56 грн. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 143,52 грн. всього 15 099,08 грн., які належить сплатити КП «Маневицький райсількомунгосп» до державного бюджету. Позивач просить позов задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не прибув, подав до суду клопотання від 25 травня 2017 року про розгляд справи без його участі.

У заяві від 25 травня 2017 року представник відповідача просив розгляд справи проводити за його відсутності та долучити до матеріалів справи копії звітностей за 12 місяців.

Суд ухвалив долучити до матеріалів справи додатки зазначені у заяві.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням вимог частини статей 41, 122 КАС України та у зв’язку із надходженням до судового засідання клопотань про розгляд справи у відсутності представників сторін (що є їх правом), судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (надалі – Закон № 875-ХІІ) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Статтею 20 зазначеного Закону № 875-ХІІ передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, зі звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2016 рік форми № 10-ПІ, середньооблікова чисельність працюючих за 2016 рік у відповідача фактично складала 9 чол., з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 0 осіб. Відповідно до статті 19 Закону норматив для працевлаштування відповідачем інвалідів складає 1 особу, який відповідачем не виконаний.

Оскільки КП «Маневицький райсількомунгосп» не було виконано нормативи щодо кількості працевлаштування інвалідів у 2016 році, тому Волинським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було нараховано до сплати 14 955,56 грн. адміністративно-господарських санкцій та пеню в сумі 143,52 грн. всього 15 099,08 грн., що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій і пені (а.с.5).

Однак суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та відповідно для нарахування пені з огляду на наступне.

Згідно із частинами першою, третьою статті 18 Закону забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов’язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З системного аналізу вищезазначених правових норм слідує, що обов’язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців так і на державну службу зайнятості.

Як вбачається із листа Маневицького районного центру зайнятості №248/04 від 19 травня 2017 року протягом 2016 року КП «Маневицький райсількомунгосп» щомісячно подавало державній службі зайнятості звітність – інформацію про попит на робочу силу, у яких повідомлялося про наявність вакансії (машиніст насосних установок) для працевлаштування інвалідів. Також, згідно звітності на інформацію про попит на робочу силу (вакансії) яку КП «Маневицький райсількомунгосп» подавало щомісяця, у характеристиці про категорії громадян завжди була відмітка «інваліди».

Однак, робочі місця для працевлаштування інвалідів у КП «Маневицький райсількомунгосп» залишилися вакантними у зв’язку з не направленням для працевлаштування інвалідів уповноваженими органами.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що відповідач створював перешкоди для працевлаштування інвалідів чи вчиняв інші дії або бездіяльність, які б вказували на суб’єктивне невиконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Разом з тим згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов’язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, зі змісту статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» вбачається, що пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості, відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Відтак, обов’язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов’язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, на підприємство не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Таким чином, суд приходить до висновку, що КП «Маневицький райсількомунгосп» виконало всі вимоги чинного законодавства щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів. Зокрема, відповідач створив робочі місця для інвалідів, інформував центр зайнятості про наявність вакансій на підприємстві для інвалідів.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач вжив усіх необхідних заходів для недопущення господарського правопорушення, у діях відповідача відсутня вина у непрацевлаштуванні інвалідів, наявність якої є обов’язковою умовою застосування штрафних санкцій, у зв’язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарський санкцій та пені є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,11,17,71,122,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», Закону України «Про зайнятість населення», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального підприємства «Маневицький райсількомунгосп» про стягнення адміністративно господарський санкцій та пені відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський