Справа № 826/13538/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

25 травня 2017 року №826/13538/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу

за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України»
доПрезидента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая»
про визнання протиправними дій,
ВСТАНОВИВ:

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Президента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», у якій просить суд визнати протиправними дії Президента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова відповідача у задоволенні запиту на інформацію порушує право позивача на доступ до публічної інформації, на одержання у порядку, визначеному законом, публічної інформації, на проведення моніторингу з питань запобігання та протидії дискримінації та провадити іншу діяльність, відповідно до законодавства.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав того, що позивач не оплатив фактичні витрати, пов'язані з копіюванням та друком щодо запитуваної інформації, діяв на законних підставах при відмові у наданні запитуваної інформації. Також відповідач зауважив, що позивачем не доведено, що запитувана інформація є предметом суспільного інтересу, а тому посилання на частину четверту статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є необґрунтованим.

Відповідно до статті 1832 Кодексу адміністративного судочинства України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах, зокрема, щодо оскарження бездіяльності суб'єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію. Суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» звернулась 13.01.2016 до розпорядника інформації Президента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» із запитом про безоплатне надання інформації про вищий навчальний заклад (далі - ВНЗ), яка є предметом суспільного інтересу, у вигляді належним чином засвідчених копій документів: статуту ВНЗ; свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; ліцензій на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них; сертифікату про акредитацію освітньої програми АНЗ; структури ВНЗ; витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ з вказанням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників; правил прийому до ВНЗ у 2016 році; положення про приймальну комісію ВНЗ у 2016 році; наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2016 році; переліку та вартість платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами; планів роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Відповідачем у відповідь на вказаний запит направлено лист від 25.02.2016 №01/11267, в якому зазначено, що публічна інформація про приватний навчальний заклад «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» розміщена на офіційному сайті університету. Також, зазначено, що обсяг витребуваної інформації перевищує 10 сторінок, а тому вона може бути надана лише після проведення оплати, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», згідно рахунку-фактури, який додавався.

Позивач вважаючи вказану відповідь такою, що не надає відповіді на запитувану інформацію в інформаційному запиті від 13.01.2016, звернувся до суду з даним позовом.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

За визначенням частини першої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно із частиною першою статті 34 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Поряд із цим, в силу пункту 4 частини другої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Згідно із частиною четвертою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

При цьому в силу частини третьої статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини другої статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Стаття 53 Конституції України гарантує право кожного на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що запитувана позивачем інформація є такою, що становить суспільний інтерес, оскільки забезпечує реалізацію конституційного права на освіту.

Пунктами 3, 6 частини першої статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання» визначено право громадських об'єднань на одержання у порядку, визначеному Законом, публічної інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та на здійснення інших прав, не заборонених Законом.

Водночас, за правилами частини другої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Вказане свідчить, що позивач є належним запитувачем інформації, оскільки право на отримання публічної інформації, що становить суспільний інтерес законодавцем не ставиться у залежність від статутної діяльності відповідного суб'єкта.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Суд відхиляє посилання позивача на порушення відповідачем строків надання відповіді на інформаційний запит визначених частиною першою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», з огляду на наступне.

В матеріалах справи відсутні докази направлення та вручення інформаційного запиту відповідачеві, а тому у суду відсутня можливість перевірити перебіг строку передбаченого частиною першою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація на запит надається безкоштовно. Проте, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

З матеріалів справи вбачається, що в листі від 25.02.2016 №01/11267, відповідачем зазначено, що обсяг витребуваної інформації перевищує 10 сторінок, а тому вона може бути надана лише після проведення оплати, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», згідно рахунку-фактури, який додавався.

Суд наголошує, що інформація на 10 сторінок, яка могла бути наданою безкоштовно, відповідач позивачу не направив.

Згідно Граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2011 №740, копіювання або друк копій документів формату А4 та меншого розміру (в тому числі двосторонній друк) - не більше ніж 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки, копіювання або друк копій документів формату А3 та більшого розміру (в тому числі двосторонній друк) - не більше ніж 0,2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки, копіювання або друк копій документів будь-якого формату, якщо в документах поряд з відкритою інформацією міститься інформація з обмеженим доступом, що потребує її відокремлення, приховування тощо (в тому числі двосторонній друк) - від 0,3 до 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки.

Так, згідно примітки розмір мінімальної заробітної плати за виготовлення однієї сторінки встановлюється на дату копіювання та друку документів.

З рахунку на оплату від 25.02.2016 №90 вбачається, що відповідач визначив ціну за копію однієї сторінки в розмірі 100 грн.

На момент складання зазначеного рахунку розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн.. а тому згідно Граничних норм витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, вартість копії одного документу мала становити 1,378 грн.

Отже, відповідачем протиправно виставлено рахунок на оплату послуг з відшкодування фактичних витрат на копіювання документів, у розмірі 100,00 грн., за одну сторінку.

Враховуючи зазначене, надану відповідачем відповідь від 25.02.2016 №01/11267 на інформаційний запит Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» від 13.01.2016 №28/1-16, суд оцінює як відмову у наданні позивачеві запитуваної ним інформації.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту на інформацію в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону.

Таким чином, підстави, відповідно до яких відповідач відмовив позивачу в задоволенні його запиту на інформацію, не передбачені частиною першою статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, як розпорядник публічної інформації, відмовляючи позивачу у задоволенні запиту на інформацію, діяв з порушенням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З приводу повідомлення у відповіді на запит, що запитувана інформація міститься на сайті приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», суд зазначає наступне.

У статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Під визначенням «загальнодоступні джерела інформації», зокрема розуміються довідники, адресні книги, реєстри, списки, друковані засоби масової інформації, засоби телерадіомовлення та інші подібні джерела інформації.

З цього приводу судом враховує висновок Верховного Суду України у постанові від 26.05.2015 у справі №21-102а15, згідно із яким здійснення розпорядником інформації заходів, спрямованих на забезпечення прозорості та відкритості своєї діяльності шляхом оприлюднення інформації, яка є у його володінні, і посилання на неї у відповідях на запит, не може вважатися неправомірною відмовою у наданні інформації.

Крім того, відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом систематичного та оперативного оприлюднення інформації в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.

Аналіз наведеної норми дає підстави вважати, що оприлюднення розпорядником інформації публічної інформації, в тому числі на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет, не звільняє його від обов'язку надати таку інформацію на запит.

Отже, позовна вимога Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» про визнання протиправними дій Президента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації витрат на правову допомогу, які з вини відповідача поніс позивач, у зв'язку з підготовкою даної позовної заяви, відповідно до договору про надання юридичних послуг від 04.04.2016 у розмірі 3800,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно положень статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До складу витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, відносяться витрати на правову допомогу.

Частиною першою статті 90 зазначеного Кодексу закріплено, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Частиною третьою названої правової норми передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На реалізацію наведеної бланкетної норми, 20.12.2011 прийнято Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в статті 1 якого закріплено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Стаття 2 цього Закону встановлює, що у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка встановленої законом мінімальної заробітної плати в місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно пункту 8 частини першої статті 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 №928-VIII встановлено, що в 2016 році мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 1 січня складає 1378 гривень.

Таким чином, максимальний граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за годину участі особи, яка надавала правову допомогу поза судовим засіданням становить: 1378х40%=551,20 грн. за годину, і не може перевищувати дану суму.

Отже, підставою для відшкодування судових витрат на правову допомогу є, зокрема, наявність належних та допустимих доказів щодо взаємозв'язку між сплаченими позивачем спеціалісту у галузі права коштами та наданою йому правовою допомогою на підставі відповідного договору, який стосується безпосередньо підготовки процесуальних документів та супроводження даної судової справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат, представником позивача до адміністративного позову були додані наступні докази звернення до фахівця в галузі права, оплати та приймання послуги з правової допомоги, з наведеною калькуляцією затраченого часу, а саме: копії договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 04.04.2016, акта передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 17.06.2016, диплома спеціаліста про отримання повної вищої освіти за спеціальністю «Правознавство», платіжного доручення від 17.06.2016 №40 на суму 3800,00 грн.

Суд, ознайомившись із актом передачі-прийому наданих правових послуг, правової допомоги відповідно до договору про надання юридичних послуг (правових послуг, правової допомоги) від 17.06.2016 встановив, що він складається з 9 пунктів.

Однак, пункт 9 "підготовка позову до Окружного адміністративного суду міста Києва" на який виділено дві години, узагальнює всі попередні вісім пунктів, на які виділені вісім годин.

Аналізуючи викладене, а також документи надані представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що надані документи можуть слугувати належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 1102,40 грн.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Київського апеляційного суду України від 19.01.2017 №826/12146/16.

У відповідності до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи, що Президент приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» () у розумінні статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України є розпорядником інформації, то суд на підставі статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідним присудити здійснені Всеукраїнською громадською організацією «Комітет конституційно-правового контролю України» судові витрати за рахунок відповідача.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 94, 160-163, 183-2, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Президента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», що полягають у відмові в задоволенні запиту на інформацію Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» та у ненаданні запитаної інформації на запит на інформацію.

3. Стягнути з Президента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» () на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» () судові витрати в сумі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Президента приватного навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» () на користь Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» () витрати на правову допомогу, які складають 1102 (одну тисячу сто дві) грн. 40 коп.

Відповідно до пунктів 9, 10 статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною. У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, ухвала суду апеляційної інстанції по такій справі є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Літвінова А.В.