Справа № 367/401/17
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 367/401/17 Головуючий у 1-й інстанції: Саранюк Л.П. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Кривді В.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ірпінь Київської області про застосування середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до УПФУ у м. Ірпінь Київської області про перерахунок та виплату йому пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарних роки, що передують року звернення, тобто за 2011 - 2013 роки починаючи з 01.12.2016 року.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2017 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, УПФУ у м. Ірпінь Київської області подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач у період з 06.08.1970 року по 23.08.1991 рік проходив військову службу у Збройних Силах Радянського Союзу, а з 24.08.1991 року по 29.11.2001 рік - у Збройних Силах України.

21.11.2001 року звільнений з військової служби наказом Міністерства оборони України № 027.

30.11.2001 року йому було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яку отримував по 31.08.2014 року.

З 11.08.2014 року позивачу призначено пенсію за віком в розмірі 4 365,76 грн. із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2011, 2012 та 2013 роки.

Листом УПФУ у м. Ірпінь Київської області № 8971/03 від 01.12.2016 року ОСОБА_2 було повідомлено про зменшення розміру його пенсії до рівня 2 241,75 грн., без детального обґрунтування причин такого зменшення (а.с. 7).

На запит про причини зменшення пенсії листом № 395/Б-03 від 04.01.2017 року позивача проінформовано, що розмір його пенсії зменшено та приведено у відповідність до вимог ч. З ст. 45 Закону України Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 8).

Таким чином, відповідач провів перерахунок розміру пенсії, застосовуючи показник заробітної плати за 2007 рік, яка складала 1 197,91 грн.

З моменту виходу на пенсію 30.11.2001 року і по 31.07.2014 рік позивач працював та з його заробітної плати сплачувалися податки та загальнообов'язкові збори, у тому числі до ПФ України.

Останні три роки до моменту призначення пенсії за віком позивач отримував заробітну плату в наступних розмірах: за 2011 рік - 44 654,82 грн., за 2012 рік - 46 656,94 грн., за 2013 рік - 48 990,03 грн., за 2014 рік - 29 831,62 грн. (за сім місяців). Загальна сума - 169 133,41 грн. Наведені дані містяться у картці персоніфікованого обліку позивача, у якій відображаються відрахування до пенсійного фонду із заробітку пенсіонера.

На думку позивача, для визначення розміру пенсії, необхідно враховувати середню заробітну плату (дохід), з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2011-2013 роки, тобто до 2014 року, коли він звернувся за призначенням пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Обчислення розміру пенсії ОСОБА_2 у відповідності до чинного пенсійного законодавства України тягне за собою нарахування позивачу пенсії в значно більшому розмірі, ніж той, який було нарахованого на даний час.

Позивач належним чином виконав свій обов'язок стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, працюючи та отримуючи заробітну плату, сплачував з неї страхові внески, натомість його позбавлено права на рівноправність застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при призначенні позивачу пенсії за віком неправомірно застосував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, оскільки підлягає застосуванню показник у середньому за календарний рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, а тому позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що УПФУ у м. Ірпінь Київської області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів не пристає на таку позицію апелянта, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262-XII) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Ч. 1 ст. 1-1 вказаного Закону визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Ст. 7 Закону № 2262-XII зазначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі, якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №1058-IV), призначається одна пенсія за її вибором.

В ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Ч. 2 ст. 9 вказаного Закону визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб'єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Ст. 10 Закону №1058-IV вказує, що особа, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Ч. 3 ст. 45 Закону України №1058-IV регламентує переведення з одного виду пенсії за цим законом на інший.

Отже, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Ч. 2 ст. 40 Закону №1058-IV визначена формула визначення заробітної плати для обчислення пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФ України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

У разі відсутності на день призначення пенсії даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за попередній рік для визначення середньої заробітної плати (доходу) враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії, за місяці попереднього року з наступним перерахунком заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії після отримання даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до цього Закону враховується для обчислення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок призначення пенсії шляхом переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу при розрахунку пенсії за віком застосовувався показник середньої заробітної платні у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески та яка відповідно до Закону враховується для розрахунку пенсії, за 2007 рік, що передував призначенню пенсії за віком.

Колегія суддів зазначає, що даний перерахунок проведений ОСОБА_2 неправомірно, оскільки позивач не звертався до Пенсійного фонду з заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а просив призначити йому іншу пенсію за іншим Законом.

Судова колегія звертає увагу, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» він звернувся вперше.

Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції, що при призначенні позивачу пенсії за віком застосуванню підлягає показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за рік, що передує року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2013-2015 роки, а не показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 31.03.2015 у справі № 21-612а14, де чітко визначено, що показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії, оскільки пенсія за віком передбачена іншим законом, ніж пенсія за вислугу років.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч.3 ст. 237 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - залишити без задоволення.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 24.05.2017 року.

Головуючий-суддя: І.В. Саприкіна

Судді: О.В. Карпушова

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.