Справа № 216/6020/16-а(2-а/216/154/16)
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2017 рокусправа № 216/6020/16-а(2-а/216/154/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Лукманової О.М. Божко Л.А.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради на ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 05 квітня 2017 року у справі 216/6020/16-а (провадження №2а/216/50/17) за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплачених коштів,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 05 квітня 2017 року закрито провадження у справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради до ОСОБА_2 про стягнення надміру сплачених коштів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм процесуального права просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у відповідності до приписів ч.4 ст. 50 КАС України, громадяни можуть бути відповідачами за адміністративними позовами суб'єктів владних повноважень у випадках встановлених Законом. Отже, позивач як суб'єкт владних повноважень має право звертатись до суду із позовом до громадян України при цьому він виконує владні управлінські функції, відтак вказані спори підлягають розгляду в порядку визначеному КАС України.

Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника управління, оскільки сторони, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явились, відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового процесу не здійснювалось.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень просило: стягнути з громадянки ОСОБА_2 на користь управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради 436 грн. 50 копійок.

Позов обґрунтовано тим, що на користь ОСОБА_2 було здійснено виплату соціальної допомоги по догляду за дитиною, однак з 01.10.2015 року відповідач не мала права на отримання вказаних коштів, оскільки була позбавлена батьківських прав за рішенням суду. Сума надміру сплачених коштів становить 436 грн. 50 копійок.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не має ознак публічно-правового спору, він стосується відшкодування шкоди, завданої відповідачем своїми протиправними діями, відтак підстави для розгляду даної справи в порядку КАС України - відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно ч. 2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, основними підставами для віднесення спірних правовідносин до юрисдикції адміністративного суду є суб'єктний склад спірних правовідносин та публічно-правовий характер спору.

Предметом спору, що виник між позивачем та відповідачем є відшкодування шкоди.

В свою чергу, адміністративними судами можуть бути розглянуті вимоги про відшкодування шкоди лише, якщо вимоги стосуються суб'єкта владних повноважень, яким завдано шляхом виконання своїх владних управлінських функцій.

В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди носять приватно - правовий характер та як наслідок не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Відповідно до статті 50 КАС громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Суд зазначає, що правовий аналіз пунктів 1?4 частини четвертої статті 50 КАС свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов'язків та можливої дискреційної поведінки.

За пунктом 4 частини четвертої статті 50 КАС суб'єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об'єднань, юридичних осіб, які не є суб'єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

В даному ж випадку, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянки ОСОБА_3 і не підпадають під дію пункту 4 частини четвертої статті 50 КАС.

Викладена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним в постанові від 22.09.2015 року (справа №811/3781/14, реєстраційний номер рішення 52867865).

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірні відносини, що є предметом розгляду у даній справі, не носять публічно-правовий характер та не відповідають суб'єктному складу, визначеному приписами КАС України, а відтак заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа не має встановлених нормами КАС України ознак адміністративної юрисдикції.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення без змін ухвали Центрально-міського районного суду міста Кривого Рогу, а апеляційної скарги позивача - без задоволення.

Керуючись ст. 195, ст. 196, ст. 199, ст. 200, ст. 206 КАС України суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу управління праці та соціального захисту населення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 05 квітня 2017 року у справі 216/6020/16-а (провадження №2а/216/50/17) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів у відповідності до ст. 212 КАС України.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: Л.А. Божко