Справа № 766/15232/16-а
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 766/15232/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Гаврилов Д.В.

23 травня 2017 року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді -Шеметенко Л.П.
судді -Потапчука В.О.
судді -Семенюка Г.В.

за участю секретаря - Алексєєвої Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гончевської Ольги Сергіївни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, з урахуванням ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 25.01.2017 року про заміну неналежного відповідача, до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гончевської О.С., в якому просив скасувати постанову відповідача АР № 080081 від 19.11.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 19.11.2016 року інспектором роти № 4 батальйону УПП у м. Херсоні ДПП Гончевською О.С. було винесено постанову АР № 080081 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн. Як вказав ОСОБА_4, відповідно до змісту наведеної постанови позивач не мав при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. Позивач вважає наведену постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, посилаючись на те, що ним був наданий інспектору патрульної поліції поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, проте він був проігнорований останнім, оскільки він зареєстрований на минулого власника автомобіля. Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать вимогам ст. 20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає свою чинність до закінчення строку його дії. Також, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, ОСОБА_4 послався на те, що відповідачем при її винесені порушено вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігноровано порядок, встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП. На думку позивача, відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, що позбавило позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2017 року заявлений позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення серія АР № 080081 від 19.11.2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

19.11.2016 року інспектором роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Херсоні Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Гончевською О.С. винесено постанову серії АР № 080081 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а саме за керування транспортним засобом, не маючи при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи заявлені позивачем вимоги та скасовуючи постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, суд першої інстанції послався на встановлені обставини щодо наявності у позивача чинного на момент складання оскаржуваної постанови полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на належний позивачу транспортний засіб марки «Audi 80», номер кузова, шасі, рами - НОМЕР_3.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Підпунктами «а», «б», «ґ» пункту 2.1 розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв'язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП України керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За правилами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення вбачається, що підставою для прийняття вказаної постанови став встановлений відповідачем факт керування позивачем транспортним засобом Audi 80, номерний знак НОМЕР_1, 19.11.2016 року об 11 год. 00 хв. у м. Херсоні, не маючи при собі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим позивач порушив п. 2.1 (ґ) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, станом на момент винесення оскаржуваної постанови позивач мав при собі чинний поліс НОМЕР_4 від 13.12.2015 року обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ (діє на території України) на транспортний засіб, який належить позивачу, та перебував під його керуванням, а саме марки «Audi 80», номер кузова, шасі, рами - НОМЕР_3, і такий поліс був пред'явлений позивачем для перевірки інспекторам патрульної служби (а.с.7).

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідачем у даній справі, а саме інспектором роти № 4 батальйону УПП у м. Херсоні ДПП лейтенантом поліції Гончевською О.С., якою і було складено відносно позивача оскаржувану постанову, підтверджено факт пред'явлення позивачем наведеного полісу страхування на транспортний засіб, який належить позивачу, та перебував під його керуванням, а саме марки «Audi 80», номер кузова, шасі, рами - НОМЕР_3.

Разом з цим, як на підставу для неприйняття до уваги наданого позивачем полісу страхування ТЗ та відповідно висновку про керування позивачем наведеним автомобілем за відсутності такого полісу, що і стало підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою, відповідач в судовому засіданні суду першої інстанції послався на встановлені обставини щодо наявності відмінностей номерних знаків транспортного засобу, що вказані у страховому полісі, із номерними знаками, що зазначені у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Так, відповідач зазначив, що позивачем було здійснено перереєстрацію транспортного засобу за собою за новими номерними знаками - НОМЕР_1, а тому, на думку відповідача, позивач не може використовувати страхований поліс, в якому зазначено дані щодо номерних знаків попереднього власника ТЗ.

Відповідач вважає, що у такому випадку останній мав звернутись до страхової компанії для заміни страхового полісу.

Водночас, колегія суддів вважає, що наведені доводи відповідача в обґрунтування підстав для неприйняття до уваги наданого позивачем полісу страхування ТЗ та відповідно висновку про керування позивачем наведеним автомобілем за відсутності такого полісу, судом першої інстанції вірно не прийняті до уваги, з огляду на викладене.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач придбав транспортний засіб, що перебув під його керуванням, за договором купівлі - продажу № 6541/2016/002047 від 02.08.2016 року, згідно якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві транспортний засіб: марка Audi, модель 80, 1989 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рама) - НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_5, номерний знак НОМЕР_2 (а.с.20).

Також, 02.08.2016 року позивачем було здійснено реєстрацію вказаного транспортного засобу за особою та отримано реєстраційні номери НОМЕР_1, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про реєстрацію ТЗ, яке пред'являлось позивачем інспекторам патрульної поліції.

Станом на момент придбання позивачем вказаного транспортного засобу та проведення наведеної реєстрації, цей автомобіль вже був забезпечений обов'язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності згідно полісу НОМЕР_4 від 13.12.2015 року, строком дії до 13.12.2016 року.

За правилами ст. 20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов'язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність.

З наведеного вбачається, що договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зберігає свою чинність до закінчення строку його дії, незалежно від зміни власника забезпеченого транспортного засобу.

При цьому, згідно п. 1.7 ст. 1 вказаного Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

В свою чергу, відповідно до п.п. 1.4, 1.8 цієї ж статті особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, а страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивачем був пред'явлений відповідачу страховий поліс НОМЕР_4 від 13.12.2015 року, строком діє до 13.12.2016 року, та згідно якого забезпеченим транспортним засобом виступає саме автомобіль Audi 80, 1989 року випуску, номер кузова, шасі, рами - НОМЕР_3, власником якого є позивач та який перебув під його керуванням.

Також, у вказаному страховому полісі вказаний реєстраційний номер попереднього власника від 14.06.2012 року, перереєстрація якого була здійснена позивачем 02.08.2016 року, що цілком відповідає даним договору купівлі-продажу та свідоцтва про реєстрацію ТЗ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пред'явлений позивачем поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ був чинним на момент прийняття оскаржуваної постанови (19.11.2016 року).

Висновок відповідача про відсутність такого полісу є безпідставним, здійсненим без жодного нормативного обґрунтування та суперечить наведеним положенням Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини щодо наявності у позивача та пред'явлення останнім інспекторам патрульної поліції чинного полісу обов'язкового страхування автомобіля, що належить позивачу та перебував під його керуванням, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за відсутність такого полісу та наявність підстав для її скасування.

В поданій апеляційній скарзі апелянтом жодним чином не спростовуються та не заперечуються наведені висновки суду першої інстанції і встановлені обставини щодо наявності у позивача та пред'явлення останнім інспекторам патрульної поліції чинного полісу обов'язкового страхування належного йому автомобіля.

Поряд з цим, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, апелянт послався на здійснення позивачем зупинки ТЗ з порушенням ПДР України та факт виявлення відсутності у останнього документів, що визначені п. 2.1 ПДР України. Апелянт зазначає, що перед складанням постанови інспекторами було вислухано пояснення позивача і з'ясовано, що об'єктивних причин для зупинки з порушенням ПДР у позивача не було.

Проте, такі посилання апелянта колегія суддів вважає безпідставними, оскільки предметом даного спору є саме правомірність винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що виразилось у керуванні транспортним засобом саме не маючи при собі поліса обов'язкового страхування, а не за здійснення зупинки ТЗ без дотримання правил дорожнього руху та/або без інших документів, що визначені п. 2.1 ПДР України, на що послався апелянт.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта в обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови на факт визнання позивачем скоєного ним адміністративного правопорушення, що, на думку апелянта, підтверджується його підписом в спірній постанові, оскільки підпис позивача в постанові про накладення на нього адміністративного стягнення засвідчує лише факт отримання ним копії цієї постанови та не позбавляє його права на її оскарження.

Що стосується доводів апелянта про дотриманні при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідної процедури прийняття такого роду рішень, що встановлена КУпАП, колегія суддів зазначає, що питання дотримання відповідачем положень КУпАП в частині процедури прийняття постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення не було підставою для прийняття судом першої інстанції рішення у даній справі та відповідно підставою для скасування оскаржуваної постанови. Підставою для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності став встановлений судом факт відсутності правопорушення, за яке на позивача і було накладено адміністративне стягнення. Таким чином, доводи апелянта про дотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваної постанови жодним чином не може свідчити про її правомірність та відповідно бути підставою для скасування рішення суду.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги надані відповідачем відеозапис та покази свідків, які доказують вину позивача, оскільки під час судового розгляду справи відповідачем не заявлялось жодних клопотань про залучення до матеріалів справи будь-яких відеозаписів, а так само не забезпечено явку будь-яких свідків, які, на думку останнього, своїми показами могли б підтвердити правомірність прийнятого ними рішення.

Більш того, як вже зазначалось колегією суддів, відповідачем у даній справі, а саме інспектором патрульної поліції, якою і було прийнято оскаржувану постанову, в судовому засіданні суду першої інстанції самостійно було підтверджено факт пред'явлення позивачем полісу обов'язкового страхування та зазначено підстави його неприйняття, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку. Про наявність будь-яких свідків, які б могли зазначити обставини, що мають значення для розгляду даної справи, більш ніж сам відповідач у справі, що прийняв оскаржувану постанову, апелянтом не зазначено.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Херсоні Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 15 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 травня 2017 року.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк