Справа № 813/661/17
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2017 року справа № 813/661/17

15 год. 24 хв. зал судових засідань № 6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача Топій Т.В.,

представника відповідача Шмотолохи О.С.,

представника третьої особи Малець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 до виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління» про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в :

перший заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, комунального підприємства «Адміністративно-технічне управління», в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення №1025 від 11.11.2016 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м.Львові».

Ухвалою суду від 24.04.2017 підтверджено наявність підстав для представництва першим заступником керівника Львівської місцевої прокуратури №1 інтересів держави в суді у справі за його позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене рішення, яким затверджено Порядок розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м.Львові, суперечить Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Закону України «Про рекламу», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про охорону культурної спадщини», Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами. Крім цього, зазначив, що при розміщенні вивіски чи таблички на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне, чи надане у користування осіб приміщення, біля входу у таке приміщення, необхідно враховувати вимоги п.48 Типових правил, в частині площі поверхні вивіски чи таблички, яка не повинна перевищувати 3кв.м. На думку позивача, також забороняється вимагати від суб'єктів господарювання будь-які докумети для розміщення вивісок, табличок та отримання дозвільних документів при розміщенні суб'єктами господарювання інформаційних вивісок. Позивач також зазначає, що погодження паспорта малої архітектурної форми (вивіски) не є адміністративною послугою в розумінні Закону України «Про адміністративні послуги», жодним чином не регулює планування, забудову та інше використання територій в розумінні Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», а тому посилання відповідача, що оскаржений порядок розроблений відповідно до вказаних актів, є безпідставним.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву. Заперечення обгрунтовані тим, що центральна частина м.Львова входить до історичного ареалу, який включено до списку історичних населених місць України, а також до списку світової спадщини ЮНЕСКО, у зв'язку з чим органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечувати збереження історичних та культурних пам'яток. Крім цього, виконавчим комітетом обґрунтовано, що з метою забезпечення збереження автентичності історичного середовища та туристичної привабливості м.Львова прийнято оскаржене рішення. Відповідач вважає, що таке рішення прийнято у відповідності до норм ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», згідно з якими робити надписи та позначки на пам'ятках без дозволу відповідного органу культурної спадщини заборонено. Тому, просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа подала до суду заперечення на позовну заяву. Заперечення обгрунтовані тим, що позов є безпідставним, та таким, що поданий без достатніх правових підстав на представництво та шкодить інтересам держави, а не захищає її, зважаючи на наслідки, які будуть зумовлені відсутністю регулювання встановлення малих архітектурних форм (вивісок) у м.Львові. Тобто, безконтрольне розміщення вивісок будь-якої форми та розмірів, без огляду на архітектурне та історичне становище, призведе до руйнування пам'яток архітектури та спадщини ЮНЕСКО. З цих підстав, просить суть у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просила суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача та представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву. Просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1025 від 11.11.20162016 затверджено Порядок розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м.Львові, яким встановлено обов'язкову процедуру виготовлення та погодження дозвільними органами Львівської міської ради проектів щодо розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у м.Львові, а також процедуру їх демонтажу КП «Адміністративно-технічне управління».

Вважаючи, що рішення не відповідає вимогам чинного законодавства України, перший заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду про його визнання протиправним та скасування.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Суд встановив, що виконавчий комітет Львівської міської ради прийняв рішення №692 від 22.07.2011, яким затверджено Порядок встановлення вивісок у м.Львові, яким врегульовано процедуру їх встановлення фізичними та юридичними особами, вимоги до вивісок.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 07.09.2012 у справі №2а-1275/12/1370 рішення №692 від 22.07.2011 «Про затвердження порядку встановлення вивісок у м.Львові» в частині пунктів 1, 2, 3, 5, 6 визнано таким, що суперечить законодавству, визнано протиправним та скасовано лише в частині п. п.3, 6 Порядку встановлення вивісок у м.Львові, оскільки перший заступник прокурора м.Львова звернувся до суду з позовом саме про визнання протиправними та скасування п.п.3, 6 вказаного Порядку.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2013, вказану постанову Львівського окружного адміністративного суду залишено без змін.

В подальшому, рішенням №333 від 17.05.2013 внесено зміни до рішення №692 від 22.07.2011 «Про порядок встановлення вивісок в м.Львові», а саме, із нього виключено розділи 3, 6, якими регламентувались питання погодження та демонтажу вивісок. Натомість, доповнено розділами 7, 9, якими визначено порядок розміщення вивісок архітектурним вимогам та демонтажу самовільно встановлених вивісок та відповідальність за їх незадовільний зовнішній вид.

Також суд встановив, що п.п.7, 9, якими рішенням №333 від 17.05.2013 доповнено рішення №692 від 22.07.2011 є ідентичними за змістом скасованим пунктам 3, 6 рішення №692 від 22.07.2011 та повністю дублюють їх.

Крім того, до рішення №692 від 22.07.2011 внесені зміни рішенням №536 від 05.07.2013, а саме доповнено його додатком №2, який визначає зону історичного ареалу м.Львова, в той час, як зона історичного ареалу м.Львова вже визначена рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №1311 від 09.12.2005 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №318 «Про затвердження порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на території історичних ареалів населених місць».

Суд встановив, що перший заступник прокуратура м.Львова звертався до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Львівської міської ради, у зв'язку з тим, що рішення № 692 від 22.07.2011 не відповідає вимогам Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Закону України «Про рекламу», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Постановою Львівського окружного адміністративного суду у справі №813/1277/15 від 14.12.2015, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 692 від 22.07.2011 «Про затвердження порядку встановлення вивісок у м.Львові» із змінами та доповненнями визнано протиправним та скасовано. Постанова суду набрала законної сили 07.06.2016.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами регулюються Законом України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР.

Рекламою, відповідно до ст.1 вказаного Закону, є інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Залежно від способу розміщення реклами Закон України «Про рекламу» передбачає, зокрема, зовнішню рекламу, якою є реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до ч.7 ст. 8 Закон України «Про рекламу» розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закон України «Про рекламу» вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Крім того, вказане вище також передбачено Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затверджені постановою Кабінетів Міністрів України від 29.12.2003, де вказано, що вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Суд зазначає, що при розміщенні вивіски чи таблички на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне, чи надане у користування осіб приміщення, біля входу у таке приміщення, необхідно врахувати вимоги п.48 Типових правил, в частині площі поверхні вивіски чи таблички, яка не повинна перевищувати 3кв.м. Також, забороняється вимагати від суб'єктів господарювання будь-які документи для розміщення вивісок чи табличок.

Зокрема, в розумінні ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 вивіска є малою архітектурною формою, що є однією із складових елементів об'єктів благоустрою населеного пункту.

Вимоги щодо благоустрою території населеного пункту, відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», встановлюються Правилами благоустрою території населеного пункту (далі - Правила). У вказаній статті передбачено, що Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Правила включають, серед іншого, порядок розміщення малих архітектурних форм. Поряд з тим, у ч.3 вказаної статті передбачено, що Правила не можуть передбачати обов'язок фізичних і юридичних осіб щодо отримання будь-яких дозволів, погоджень або інших документів дозвільного характеру, а також повноважень органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, підприємств, установ, організацій, утворених такими органами, видавати зазначені документи.

Закон України «Про охорону культурної спадщини» також не містить вимог щодо отримання дозвільних документів при розміщенні вивісок суб'єктами господарювання.

Згідно з п. 3.1 оскарженого Порядку всі заяви для узгодження паспорта малої архітектурної форми (вивіски) подаються централізовано через Центр надання адміністративних послуг.

Статтею 3 Закону України «Про адміністративні послуги» передбачено, що надання адміністративних послуг здійснюється відповідно до вказаного Закону з урахуванням особливостей, визначених законами, які регулюють суспільні відносини у відповідних сферах, зокрема Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності». До адміністративних послуг також прирівнюється надання органом виконавчої влади, іншим державним органом, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державним реєстратором, суб'єктом державної реєстрації витягів та виписок із реєстрів, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб'єкту звернення, а також об'єкту, що перебуває в його власності, володінні чи у користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт.

Таким чином, погодження паспорта малої архітектурної форми (вивіски) не є адміністративною послугою в розумінні Закону України «Про адміністративні послуги», з огляду на те, що жодним законодавчим актом такої послуги не передбачено.

Отже, чинним законодавством не передбачено обов'язку суб'єкта господарювання отримувати дозвільні документи від органів місцевого самоврядування на розміщення вивіски.

Крім цього, суд зазначає, що законодавство України про мови складається з Конституції України, Декларації прав національностей України, Законів України «Про засади державної мовної політики», «Про ратифікацію Європейської хартії регіональних мов або меншин», «Про національні меншини», «Про ратифікацію Рамкової конвенції ради Європи про захист національних меншин», інших законів України, а також міжнародних договорів, що регулюють питання використання мов, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про засади державної мовної політики» державна мова є закріплена законодавством мова, вживання якої обов'язкове в органах державного управління та діловодства, установах та організаціях, на підприємствах, у державних закладах освіти, науки, культури, у сферах зв'язку та інформатики.

Відповідно до ч.ч. 1 ,2 ст. 6 вказаного Закону державною мовою України є українська мова. Українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Враховуючи наведене, мовне питання в Україні врегульоване низкою законодавчих актів, а тому не потребує додаткового регулювання на місцевому рівні.

Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», згідно з якою забороняється змінювати призначення пам'ятки, її частин та елементів, робити написи, позначки на ній, на її території та в її охоронній зоні без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, оскільки наказом Міністерства культури України від 17.07.2014 №562 затверджено форми інформаційних та технологічних карток з видачі Міністерством культури адміністративних послуг у сферах охорони культурної спадщини, музейної справи, вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей. Додатком 10 до вказаного наказу затверджено інформаційну картку адміністративної послуги - надання дозволу на проведення робіт на пам'ятках національного значення, їхніх територіях та в зонах охорони, на охоронюваних археологічних територіях, в історичних ареалах населених пунктів (на виконання вимог ч.3 ст.24 Закону України «Про охорону культурної спадщини»). Таким чином, єдиним органом, який відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини», надає дозвіл на вчинення на пам'ятці написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні, є Міністерство культури України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що при прийнятті оскарженого рішення, виконавчий комітет Львівської міської ради вийшов за межі наданих йому законом повноважень, а тому рішення виконавчого комітету Львівської міької ради №1025 від 11.11.2016 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у Львові» є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

З врахуванням встановлених обставин, виходячи із заявлених позовних вимог, та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, сплачений за подання позовної заяви в розмірі 1600,00 грн., відповідно до квитанції №139 від 09.02.2017.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міької ради №1025 від 11.11.2016 «Про затвердження Порядку розміщення малих архітектурних форм (вивісок) у Львові».

Стягнути з виконавчого комітету Львівської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь Прокуратури Львівської області судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.00 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Г. Гулик