Справа № 404/2753/17
Суддя: Самойленко Д. О.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/2753/17
Номер провадження 2-а/404/344/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого - судді Самойленко Д.О.,

розглянувши в письмовому провадженні в місті Кропивницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кропивницького обєднаного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернуся до суду з позовом мотивуючи його тим, що 10.08.2017 року він звернувся до Кропивницького обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі УПФ) з заявою про призначення йому пенсії за вислугою років, згідно ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, але йому було відмовлено в призначені такого виду пенсії. Зазначену відмову він оскаржив до суду. Постановою Кіровського районного суду м.Кіровограда від 21.10.2016 року, яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року, його вимоги були задоволені в повному обсязі. 22.03.2017 року він звернувся до УПФ з заявою про здійснення йому виплати пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №2663-111. При цьому, листом УПФ №15/В-11 від 30.03.2017 року його повідомлено про те, що пенсія за вислугою років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», була призначена, але відмовлено у виплаті такої пенсії, оскільки жодним рішенням суду не зобовязано УПФ виплачувати йому пенсію. Позивач вважає вказане рішення про відмову у виплаті пенсії таким, що не ґрунтується на нормах права.Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення УПФ №15/В-11 від 30.03.2017 року про відмову у виплаті пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року; зобовязати УПФ виплачувати йому пенсію за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, без обмеження граничного розміру з моменту звернення про призначення пенсії починаючи з 10.08.2016 року (а.с.2-7, 27-28).

Позивач у судове засідання не зявився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.26).

Представник відповідача в судовому засіданні не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно (а.с.23). Причини не явки суду не повідомив. При цьому, відповідач надав суду письмові заперечення проти позову в яких просив відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі (а.с.24-25).

Згідно ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бутивирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України ухвалив про розгляд справи у письмовому провадженні.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Судом встановлено, що 10.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФ із заявою про призначення йому пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, але йому було відмовлено в призначені такої пенсії.

ОСОБА_1, не погодившись з таким рішенням УПФ, оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.10.2016 року, яку було залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року (а.с.11-12), визнано протиправними дії і рішення Кіровоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області про відмову в призначенні пенсії за вислугою 20 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року; визнано наявність спеціального трудового стажу роботи для призначення пенсії за вислугу 20 років працівників прокуратури відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, який фактично є 22 роки 9 місяців 24 дня та складається із строку проходження строкової військової служби з 15.06.1998 по 13.06.1990 тобто 1 рік 11 місяців 29 днів, роботи слідчим Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровської області з 01.10.1992 по 07.06.1996 (3 роки 87 місяців 6 днів), робота з 03.02.1998 по 01.09.1998 юрисконсультом (головний спеціаліст) відділу по взаємодії з правоохоронними органами Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (6 місяців 29 днів), робота в період з 02.04.1999 по 06.04.2004 начальником Широківського районного управління юстиції Дніпропетровської області (5 років 4 дня), час роботи в органах прокуратури України на час звернення 11 років 7 місяців 16 днів; зобовязано Кіровоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Кіровоградської області призначити пенсію за вислугу 20 років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» від 12.07.2001 № 2663-111 виходячи із розрахунку 82 % від суми заробітної плати.

22.03.2017 року позивач звернувся до УПФ з заявою про здійснення йому виплати пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року (а.с.27).

Згідно ч.5 ст.45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Листом УПФ №15/В-11 від 30.03.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що пенсія за вислугою років, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», була призначена, але ОСОБА_1 відмовлено у виплаті такої пенсії, оскільки жодним рішенням суду не зобовязано УПФ виплачувати йому пенсію (а.с.8, 8-зворотна сторона).

Відповідно до ст.ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України "Про прокуратуру") є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню. Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст.22 Конституції України не допускається.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсійне забезпечення громадян України, порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

Згідно ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення» Пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Згідно п.1 ч.1 цієї статті тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Так, частиною першою статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на час призначення пенсії) було встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного ( чинного) заробітку.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. ( абз.5 п.6 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі № 1-21/2005).

Виходячи із викладеного у рішенні Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає, що внесенням змін до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 Законом України від 08.07.2011 «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» звузили її соціальні гарантії, а саме: гарантоване Конституцією право на пенсійне забезпечення при наявності 20 років вислуги; зменшено відсотки розміру пенсії від розміру заробітної плати та порядку її розрахунку.

Разом з тим, норми Закону України «Про прокуратуру», які регулюють порядок призначення пенсії або довічного грошового утримання працівників прокуратури у відставці, не були змінені у встановленому законодавством порядку. На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», «Про прокуратуру» та «Про судоустрій і статус суддів», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, посада, на які позивач працює не дає право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у звязку з чим відпали, передбачені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», підстави по не виплаті пенсії на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Разом з цим, виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосуються порядку призначення пенсії прокурорам, слідчим, державним службовцям, у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не виплаті вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру», що також не відповідає Конституції України. Оскільки, всі громадяни України рівні перед законом, то застосування закону до одних громадян і не застосування до інших не повинно мати місце.

Відповідно до ч. 8 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоровя, у звязку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у звязку із скороченням кількості прокурорів, у звязку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

В зв'язку з цим, перешкоди для виплати пенсії позивачу, відсутні, такий висновок щодо правового застосування норм ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26.08.2015 року (справа №202/4641/15-а).

Відповідно до п. 7 ч. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління - управління забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідачем, як органом, на який законом покладено обов'язок з виплати пенсій, внаслідок порушення норм чинного законодавства, допущено по відношенню до позивача бездіяльність, що виявилась у нездійсненні відповідних виплат, починаючи з 10.08.2016 року, а тому відповідно до абз.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність державного органу, органу місцевого самоврядування повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить висновку, що приймаючи спірне рішення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Інших, заслуговуючих на увагу суду доказів правомірності прийнятого вказаного рішення в ході розгляду справи відповідачем надано не було.

При цьому, посилання відповідача в письмових запереченнях проти позову спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ході розгляду справи позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України на користь позивача суд присуджує з Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в розмірі - 640 грн..

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 69-70, 71, 86, 94, 159-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницького обєднаного Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №15/В-11 від 30.03.2017 року про відмову у виплаті пенсії за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Зобовязати Кропивницьке обєднане Управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугою років, згідно ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, без обмеження граничного розміру з моменту звернення про призначення пенсії починаючи з 10.08.2016 року.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн..

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда ОСОБА_2