Справа № 826/6337/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 квітня 2017 року 09:38 справа №826/6337/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Яцюти М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до1. Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції 2. Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради
треті особи1. ОСОБА_2 2. ОСОБА_3 3. ОСОБА_4 4. Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк"
провизнання дій протиправними
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції (далі по тексту - відповідач 1) та Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (далі по тексту - відповідач 2), в якому, з урахуванням уточнень від 04 листопада 2016 року, просить визнати протиправними та такими, що відбулися з порушенням діючого законодавства і скасувати всі державні реєстрації прав власності, що відбулися після скасування приватизації та свідоцтва на право власності квартири №53 в будинку №5 на Майдані Привокзальному в місті Житомирі, а саме: скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру№53 в будинку №5 на Майдані Привокзальному в місті Житомирі: реєстраційний номер нерухомого майна №5053134, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 28 листопада 2005 року, номер запису №13891 в книзі №160; реєстраційний номер нерухомого майна №33756378, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 26 травня 2011 року, номер запису №13891 в книзі №190; скасувати державну реєстрацію переходу права власності на квартиру №53 в будинку №5 на Майдані Привокзальному в місті Житомирі реєстраційний номер нерухомого майна №33756378, запис (рішення про державну реєстрацію права) від 02 серпня 2011 року, номер запису №13891 а книзі №190.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 червня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/6337/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року у справі №826/6337/16 замінено первинного відповідача 1 - Реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції, на належного - Департамент реєстрації Житомирської міської ради.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2016 року у справі №826/6337/16 залучено до участі в адміністративній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року у справі №826/6337/16 залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк".

В судовому засіданні 26 січня 2017 року позивач позовні вимоги підтримав, третя особа 3 проти позову заперечила, відповідачі, третя особа 1, третя особа 2 та третя особа4 своїх представників до суду не направили.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів, третьої особи 1, третьої особи 2 та третьої особи 4, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2005 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту - квартира) на підставі договору дарування від 11 червня 2002 року №1314 та право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частки квартири на підставі договору дарування від 12 березня 2004 року №285.

26 травня 2011 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частки квартири на підставі свідоцтва про право власності від 13 травня 2011 року та право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частки квартири на підставі свідоцтва про право власності від 13 травня 2011 року.

02 серпня 2011 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2011 року №9917.

Позивач вважає, що вищезазначені державні реєстрації є протиправними та вчиненими з порушенням діючого законодавства, оскільки відбулися після скасування приватизації та свідоцтва на право власності на квартиру.

Відповідач 2 у письмових запереченнях на адміністративний позов заперечив проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, вважає, що реєстрація права власності є законною оскільки усі правочини, що вчинялися відносно квартири є чинними та не скасовані.

Третя особа 3 у письмових запереченням на адміністративний позов заперечила проти задоволення адміністративного позову в повному обсязі, зазначила про те, що позовна заява є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскаржувані реєстрації права власності відбулися у встановленому законом порядку, а усі правочини, що вчинялися відносно квартири є чинними та не скасованими.

Третя особа 4 у письмових запереченнях на адміністративний позов заперечила проти задоволення адміністративного позову у повному обсязі, посилаючись на те, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав (в тому числі внесення запису про скасування державної реєстрації) на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотеко держателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна, документів, які б підтверджували факт згоди третя особа 4 як іпотеко держатель не надавала.

Відповідач 1, третя особа 1 та третя особа 2 заперечення або письмові пояснення на адміністративний позов до суду не надали.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Матеріали справи підтверджують, що на підставі розпорядження від 07 березня 2002 року №40901, виданого відділом приватизації Житомирської міської ради, здійснена приватизація квартири №53 в будинку 5 на Майдані Привокзальному в місті Житомирі.

07 березня 2002 року відділом приватизації Житомирської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло №40901, згідно якого квартира належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в рівних долях.

07 березня 2002 року ОСОБА_6, яка діяла від себе особисто та за дорученням від імені ОСОБА_1, продала квартиру ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за №728.

Договір купівлі-продажу від 07 березня 2002 року зареєстровано 28 березня 2002 року за реєстровим №13891 в книзі №157.

07 червня 2002 року ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за №1275, продав квартиру ОСОБА_10

11 червня 2002 року договір купівлі-продажу від 07 червня 2002 року зареєстровано за реєстровим №13891 в книзі №157.

11 червня 2002 року дружина ОСОБА_10 - ОСОБА_3 отримала у нотаріуса Свідоцтво про право власності на ? частину квартири, як на частку у спільному майні подружжя.

11 червня 2002 року ОСОБА_10 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1314, подарував належну йому ? частину квартири ОСОБА_3

11 березня 2004 року право приватної власності ОСОБА_3 на квартиру на підставі свідоцтва про право власності від 11 червня 2002 року №1311 та договору дарування від 11 червня 2002 року №1314 зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

12 березня 2004 року ОСОБА_3 на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_11 подарувала належну їй ? частину квартири ОСОБА_2

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 листопада 2005 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 11 червня 2002 року №1314.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 листопада 2005 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частки квартири на підставі договору дарування від 12 березня 2004 року №285.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 травня 2011 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_3 на ? частки квартири на підставі свідоцтва про право власності від 13 травня 2011 року.

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26 травня 2011 року зареєстровано право приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на ? частки квартири на підставі свідоцтва про право власності від 13 травня 2011 року.

28 липня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстровано в реєстрі за №9917, продали квартиру ОСОБА_4

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02 серпня 2011 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2011 року №9917.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 червня 2005 року у справі №2-1803 приватизацію квартири №53 в будинку 5 на Майдані Привокзальному в місті Житомирі визнано такою, що відбулася з порушенням діючого законодавства, та визнано недійсним свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане відділом приватизації державного житлового фонду Житомирського міськвиконкому від 07 березня 2002 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Листом від 23 серпня 2005 року №25-А-5890 Виконавчий комітет Житомирської міської ради повідомив позивача про те, що розпорядження про передачу квартири у власність №40901 від 03 березня 2002 року згідно рішення суду скасовано, погасити свідоцтво про право власності на житло №40901 неможливо у зв'язку з його відсутністю.

Як наслідок, позивач вважає, що державні реєстрації від 28 листопада 2005 року, 26 травня 2011 року та 02 серпня 2011 року є протиправними та вчинені з порушенням діючого законодавства, оскільки відбулися після скасування приватизації та свідоцтва на право власності на квартиру.

Порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, тут і далі в редакції, яка діяла на момент здійснення оскаржуваної державної реєстрації (далі по тексту - Тимчасове положення).

Відповідно до пункту 1.2 Тимчасового положення державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно пункту 1.3 Тимчасового положення державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Проведення державної реєстрації прав у межах території однієї адміністративно-територіальної одиниці реєстраторами декількох БТІ не допускається.

Пунктом 2.1 Тимчасового положення встановлено, що для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1.

Відповідно до пункту 2.2 Тимчасового положення заява про державну реєстрацію прав подається реєстратору того БТІ, яке здійснює свою діяльність відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав на території адміністративно-територіальної одиниці, на якій розташований об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації.

До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням.

Відповідальність за достовірність та повноту інформації у заяві про державну реєстрацію прав та доданих документах несе(уть) заявник (заявники).

Згідно додатку 2 до Тимчасового положення до правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно є, серед іншого, договір, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом якого є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, договір іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, спадковий договір (за наявності свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть чи рішення суду про оголошення особи померлою), договір про виділ у натурі частки з нерухомого майна, що є у спільній власності, про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане органом місцевого самоврядування, тощо.

Відповідно до пункту 2.3 Тимчасового положення моментом прийняття заяви про державну реєстрацію прав вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 3, з присвоєнням порядкового номера.

Згідно пункту 2.4 Тимчасового положення під час подання заяви про державну реєстрацію прав фізична особа повинна пред'явити паспорт або інший документ, який унеможливлює виникнення будь-яких сумнівів щодо цієї особи, а у разі подання заяви представником фізичної чи юридичної особи - паспорт або інший документ, який унеможливлює виникнення будь-яких сумнівів щодо цієї особи, та документ, що підтверджує його повноваження діяти від імені таких осіб. У випадку, встановленому законом, представник іноземної особи пред'являє документи, легалізовані в установленому законодавством порядку.

Під паспортом або іншим документом, який унеможливлює виникнення будь-яких сумнівів щодо особи, слід розуміти паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює. Пунктом 3.4 Тимчасового положення передбачено, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ приймає рішення про державну реєстрацію прав або відмову в ній.

У своїх діях реєстратор БТІ керується законодавством України.

Відповідно до пункту 3.5 Тимчасового положення реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо: заявлене право не є таким, що підлягає державній реєстрації відповідно до Положення; із заявою про державну реєстрацію прав звернулась особа (особи), яка не може бути заявником відповідно до Положення; об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, розташований у межах території, на якій свою діяльність здійснює інше БТІ відповідно до договору з Адміністратором Реєстру прав; подані документи не відповідають вимогам, установленим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, або не дають змоги установити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства; заявлене право вже зареєстроване; не проведено технічну інвентаризацію об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або вона проведена не тим БТІ, що здійснює свою діяльність на території, у межах якої розташований такий об'єкт; право власності та інші речові права на нерухоме майно виникли на підставі правочинів за наявності Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомостей про накладення заборони та/або арешту нерухомого майна, що підтверджується відповідним витягом; право власності на нерухоме майно, що перебуває у податковій заставі, виникло з порушенням встановленого порядку відчуження; відчуження або інше визначення юридичної долі об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації, у випадках, встановлених нормативно-правовими актами, відбулося без отримання витягу з Реєстру прав або строк його дії закінчився; у тридцятиденний строк з моменту надіслання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав заявником (заявниками) не усунено обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.

Таким чином, Тимчасове положення містить вичерпний перелік підстав, при наявності яких державний реєстратор відмовляє в проведенні державної реєстрації.

Окрім того, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі в редакції від 16 березня 2010 року, яка діяла на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних дій) визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно абзацу другого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно.

Частина перша статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлює, що державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до частин першої - четвертої та сьомої статті 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав, на території якого розміщений об'єкт нерухомого майна або більша за площею його частина. Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення відповідних прав, та документ, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не приймається у разі відсутності документа, що підтверджує оплату послуг з державної реєстрації прав та їх обтяжень. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви правонабувача, сторін (сторони) правочину, за яким виникло право, або уповноважених ними (нею) осіб.

Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом).

Згідно частини першої статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 6) заявлене право вже зареєстровано.

Частина друга статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації оформлюється рішення за зразком, встановленим Міністерством юстиції України.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає за необхідне зазначити, що матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем, що у справі реєстратора містилися належним чином завірені копії правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснено оскаржувані державні реєстрації права власності, отже для державної реєстрації подавалися належні документи.

Докази наявності інших підстав для відмови у вчиненні державної реєстрації права власності до суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

Суд звертає увагу, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 25 жовтня 2010 року у справі №2-40/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_2, Житомирської міської ради про визнання правочинів недійсними, про повернення житла, виселення із житла залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08 грудня 2010 року та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2011 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Предметом розгляду у справі №2-40/10 було визнання недійсними договору купівлі-продажу від 07 березня 2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, договору купівлі-продажу від 07 червня 2002 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10, договору дарування від 11 червня 2002 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 та договору дарування від 12 березня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_14

Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 25 жовтня 2010 року у справі №2-40/10 встановлено факт, що ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_2 являються добросовісними набувачами квартири АДРЕСА_1.

Окрім того, рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 01 квітня 2016 року у справі №296/3867/14-ц позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради, за участю третіх осіб: КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації", Житомирської обласної ради, ОСОБА_4, про визнання незаконним рішення виконавчого комітету та скасування свідоцтва про право власності на житло задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради №345 від 12 травня 2011 року, скасовано свідоцтво на право власності НОМЕР_1 від 13 травня 2011 року на ? квартири АДРЕСА_1 видане ОСОБА_3, скасовано свідоцтво на право власності серії АТ №137850 від 13 травня 2011 року на ? квартири АДРЕСА_1 видане ОСОБА_2

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року у справі №296/3867/14-ц рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 01 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Отже, рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 25 жовтня 2010 року у справі №2-40/10 та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2017 року у справі №296/3867/14-ц підтверджують, що усі правочини, що вчинялись відносно квартири №53 в будинку №5 по Майдану Привокзальному в місті Житомирі є чинними та не скасованими, а тому реєстрація прав власності, здійснена по зазначених правочинах, є законною.

З урахування вищевикладеного, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що державні реєстрації права власності на квартиру від 28 листопада 2005 року, 26 травня 2011 року та від 02 серпня 2011 року відбулися у встановленому законом порядку, а державний реєстратор діяв відповідно до вимог пункту статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Тимчасового положення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем 2 доведено правомірність оскаржуваних дій у відповідності до вимог, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко