Справа № 607/593/17
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2017 року № 876/4496/17
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.,

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти №1 Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції Богуцького Степана Петровича про скасування постанови,

встановив:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Поліцейського роти №1 УПП у місті Тернополі ДПП Богуцького С.П., в якому просив скасувати постанову серії АР №586489 від 08.01.2017 р. у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у розмірі 425 грн. штрафу.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.02.2017 року позов задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 586489 від 08 січня 2017 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цією постановою суду першої інстанції від 20.02.2017 року не погодилось УПП у місті Тернополі ДПП та оскаржило її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржена постанова суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, суд припустився неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та визначив встановленими недоведені обставини, а тому постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом у винесеній постанові невірно дано оцінку оглянутому у судовому засіданні відеозапису з нагрудного відеореєстратора поліцейського, а саме зазначено, що з оглянутого відеозапису неможливо чітко встановити, чи автомобіль позивача рухається поза межами населеного пункту. Зазначає апелянт, що на оглянутому відеозаписі зафіксований орієнтир - дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», який видно зі зворотнього боку. Тим же відеозаписом зафіксовано, що ні до моменту проїзду умовної лінії розташування цього дорожнього знака, ні після цього в автомобілі позивача фари ближнього світла увімкнені не були. Крім цього, на думку апелянта, вимога щодо зазначати в постанові докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, а також мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, стосується постанови судді, а не постанови працівника поліції.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 20.02.2017 року.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08.01.2017 р. поліцейським роти №1 УПП у місті Тернополі ДПП Богуцьким С.П. винесено постанову серії АР №586489 від 08.01.2017 р., якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП (а.с. 2).

З вищевказаної постанови видно, що позивач в 14:10 год. 08.01.2017 року керуючи автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер» н.з. ВО8535АХ на 123 км. автодороги Львів-Тернопіль рухався без увімкнених фар в режимі ближнього світла поза населеним пунктом (з 1 жовтня по 1 травня), чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР України.

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п.9.8 ПДР України, з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Статтею 122 ч.2 КУпАП передбачено, що порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами тягне за собою накладення штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що статтею 213 КУпАП передбачено, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи внутрішніх справ (Національна поліція) розглядають, зокрема, справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 258 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно статей 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 121 - 126 цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З врахуванням наведених вище норм законодавства, поліцейським роти №1 УПП у місті Тернополі ДПП Богуцьким С.П. не порушено порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що оглянутим судом апеляційної інстанції відеозаписом (а.с. 9) підтверджуються обставини про те, що позивач керував автомобілем «Мерседес Бенц Спрінтер» н.з. ВО8535АХ на автодорозі Львів-Тернопіль без увімкнених фар в режимі ближнього світла поза населеним пунктом. На відеозаписі зафіксований орієнтир - дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», який видно зі зворотнього боку.

Таким чином, є помилковим і не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції про неможливість встановити чи автомобіль позивача рухався поза межами населеного пункту.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Тому, являються помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність доказів вини позивача у вчиненні порушення п.9.8 ПДР України.

Крім того, як уже зазначалося вище, згідно ст. 222 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами внутрішніх справ (Національною поліцією). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, працівники органів і підрозділів Національної поліції (поліцейські) при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Національної поліції.

Тому, належним відповідачем у справі щодо оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути відповідний орган Національної поліції.

Проте розглядуваний адміністративний позов ОСОБА_1 заявлено до поліцейського роти №1 УПП у місті Тернополі ДПП Богуцького С.П., тобто до неналежного відповідача.

Відповідно до ст.52 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

З вищенаведеної статті видно про можливість заміни неналежного відповідача виключно судом першої інстанції.

Отже, враховуючи що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача та з врахуванням відсутності в суду апеляційної інстанції можливості замінити його належним відповідачем, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, який заявлений до неналежного відповідача.

Колегія суддів також враховує, що оскаржена позивачем постанова у справі про адміністративне правопорушення від 08.01.2017 року винесена в межах повноважень, у визначений законодавством спосіб та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення. Адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції частини 2 ст.122 КУпАП.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції від 20.02.2017 р. винесена з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з істотним порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому постанову суду слід скасувати і прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 160 ч.3, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції - задоволити.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського роти №1 Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції Богуцького Степана Петровича про скасування постанови - скасувати і прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови серії АР №586489 від 08 січня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови виготовлено 26.05.2017 року