Справа № 826/6885/16
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6885/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

16 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді: Собківа Я.М.,

суддів: Вівдиченко Т.Р., Бабенка К.А.

за участю секретаря: Морозенко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2 про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2 про скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано нечинним рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.06.2013 №183/5 в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,200 розташованої в АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1) яка накладається на земельну ділянку в АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1.

В іншій частині позову відмовлено.

Третя особа по справі ОСОБА_4 не погоджуючись з прийнятим рішенням суду звернулася з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволені вимог даного позову відмовити повністю.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції вирішуючи спір правильно встановив, що позивач згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданим Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 27.07.2003, зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №878, є власником земельної ділянки площею 0,1520 га, що розташована в селі Лісники, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Ватутіна.

З наявних в справі доказів також вбачається, що рішенням Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.06.2013 №183/5 затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,200 розташованої в АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1).

В подальшому, рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держгеокадастру у Київській області від 15.04.2016 №РВ-016 позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, оскільки належна позивачу земельна ділянка співпадає з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 на 99,9731 %.

На думку позивача ОСОБА_3, зазначене рішення Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 05.06.2013 №183/5 про надання третій особі у власність земельної ділянки прийняте відповідачем незаконно, оскільки порушує її права як власника земельної ділянки.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції зауважив, що Лісниківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області затверджуючи проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,200 розташованої в АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1), яка накладається на земельну ділянку ОСОБА_3, у якої право власності вже існувало, порушила гарантоване Конституцією України право власності останньої, а тому оскаржуване рішення від 05.06.2013 №183/5 відповідачем було прийнято протиправно, у зв'язку з чим дане рішення слід визнати нечинним.

Перевіривши обґрунтованість висновків суду першої інстанції, з урахуванням доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Таким чином, адміністративним вважається спір про оскарження дій особи, які вона вчиняє в якості суб'єкта владних повноважень на виконання владних управлінських функцій.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовом, зокрема, до Лісниківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, позивач в своїх вимогах просив суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення третій особі ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,200 розташованої в АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_1).

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Прийняте Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області (як суб'єктом владних повноважень) рішення від 05.06.2013 №183/5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 Києво-Святошинського району Київської області» є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому колегією суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 6 жовтня 2015 року (справа №21-1306а15), який, в силу статті 244-2 КАС України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Крім того, Верховний Суд України неодноразово звертав увагу, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у користування чи власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право (постанови від 11.11.2014 № 21-493а14, від 09.12.2014 №21-308а14 та ін.).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що оскаржуваний у межах спірних правовідносин акт є ненормативним актом, що застосовується одноразово, і який після реалізації вичерпав свою дію фактом його виконання, відповідно, його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки у такої особи виникло право власності на земельну ділянку і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає що позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту, а сам спір є спором про цивільне право.

Вказане узгоджується також з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною в ухвалі від 09 червня 2016 року по справі № К/800/9533/16.

Отже, висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції даний спір помилково розглянув за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, вирішення якого повинно здійснюватися у порядку цивільного судочинства, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права, водночас, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Керуючись ст.ст. 157, 195, 196, 198, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 березня 2017 скасувати.

Провадження у справі закрити.

Роз'яснити, що даний спір підлягає розгляду загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Собків Я.М.

Суддя Вівдиченко Т.Р.

Суддя Бабенко К.А.

Повний текст ухвали виготовлено - 23.05.2017

Головуючий суддя Собків Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Бабенко К.А