Справа № 521/1891/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 р. Справа № 521/1891/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Мазун І.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі м. Одеси, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача, щодо призначення довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені ОСОБА_2 за період з 1 вересня 1975 року по 20 червня 1980 року, що становить 2 роки 5 місяців 4 днів;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці періоди роботи на посаді слідчого, а саме: з 17 жовтня 1980 року по 01 листопада 1982 року - слідчим по ДТП СУ УВС Одеського Міськвиконкому; з 01 листопада 1982 року по 25 травня 1987 року - слідчим СВ Маліновського Райвиконкому м. Одеси; з 25 травня 1987 року по 10 вересня 1990 року - заступником начальника СВ Приморського Райвиконкому м. Одеси; з- 10 вересня 1990 року по 24 червеня 1999 року старшим слідчим СВ по ДТП ОМВС України в Одеській області;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне грошове утримання судді у відставці період роботи на посаді судді Жовтневого та Приморського районних судів м. Одеси у період з 18 грудня 2000 року по 20 жовтня 2016 року, як особі, яка має стаж роботи станом на 20 жовтня 2016 року 42 роки 3 місяці, 5 днів., встановивши розмір посадового окладу, з якого необхідно обчислювати довічне грошове утримання судді у відставці 30 400 (тридцять тисяч чотириста) гривень, в тому числі: 16000 гривень - оклад судді; 80% або 12800 гривень - доплата за вислугу років за наявності стажу роботи більше 35 років; 10% або 1600 гривень - за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

- зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з заробітної плати розміром 30400 грн., відповідно до довідки Територіального управління державної судової адміністрації України в Одеській області від 02.02.2017 року № 5-312/17, починаючи з 21.10.2016 року, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

- у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснювати перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

- судові витрати покласти на відповідача.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі, Малиновське обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2017 року та прийняти нову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 у період з 01 вересня 1975 року по 20 червня 1980 року навчався на юридичному факультеті Одеського державного університету імені ОСОБА_2 (денна форма навчання), що підтверджується копією диплому.

Також судом першої інстанції було встановлено, що у період з 17 жовтня 1980 року по 24 червня 1999 року позивач працював в органах Міністерства внутрішніх справ України, а саме:

- з 17 жовтня 1980 року по 01 листопада 1982 року - слідчим по ДТП СУ УВС Одеського Міськвиконкому;

- 01 листопада 1982 року по 25 травня 1987 року слідчим СВ Малиновського Райвиконкому м. Одеси;

- з 25 травня 1987 року по 10 вересня 1990 року заступником начальника СВ Приморського Райвиконкому м. Одеси;

- з 10 вересня 1990 року по 24 червеня 1999 року старшим слідчим СВ по ДТП УМВС України в Одеській області.

Указом Президента України від 05 грудня 2000 року №1304/2000, ОСОБА_1, було призначено суддею Жовтневого районного суду м. Одеси.

Наказом начальника Управління юстиції Одеської області № 407-ос від 12 грудня 2000 року ОСОБА_1 було зараховано до штату Жовтневого районного суду м. Одеси з 18 грудня 2000 року та встановлено посадовий оклад відповідно до штатного розкладу.

Указом Президента України від 25 січня 2003 року №43/2003, ОСОБА_1, було переведено на роботу новоутвореного місцевого Приморського районного суду м. Одеси.

Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» № 3433 від 09 лютого 2006 року, відповідно до п.27 ст. 85, ч.1 ст. 128 Конституції України (254к/96-ВР) та ст. 9 Закону України «Про статус суддів» (2862-12), ОСОБА_1 було обрано суддею безстроково.

Наказом №24-ос/с від 17 жовтня 2016 року, на виконання Постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1515-VIII «Про звільнення суддів», 20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 відрахований зі штату Приморського районного суду м. Одеси.

Управлінням Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси, 17 листопада 2016 року позивачу було надано повідомлення № 6703 від 17 листопада 2016 року в якому зазначено, що при вирішенні питання про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, довічне грошове утримання, як судді у відставці, призначено в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. При цьому відповідач виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді відноситься тільки фактична робота на посаді судді, з посиланням на те, що положеннями чинного законодавства передбачено виключний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 21 та ст. 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.8 ч.4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст. 47 вказаного Закону).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стаж роботи позивача дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% від грошового утримання судді на відповідній посаді, відповідно до ч.3 ст.138 Закону України " Про судоустрій та статус суддів", у звязку з чим дії управління Пенсійного фонду України щодо призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 80 % є протиправними.

Доводи апеляційної скарги на думку колегії суддів, не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справу в суді першої інстанції було розглянуто в порядку скороченого провадження, згідно ст. 183-2 КАС України. Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі - залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Малиновського обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання неправомірними дії та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: