Справа № 815/5519/16
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/5519/16

Категорія: 3.1.1 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю перекладача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 та представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС України в Одеській області). З урахуванням заяви про зміну позовних вимог позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 20 жовтня 2016 року № 201 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобовязати ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 2 а. с. 219-224).

В обґрунтування позову зазначалось, що 28 грудня 2015 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Наказом відповідача від 29 грудня 2015 року № 248 відмовлено у прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_2. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМС України в Одеській області від 29 грудня 2015 року № 248. Зобовязано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28 грудня 2015 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Проте, наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 20 жовтня 2016 року № 201 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. На думку позивача, названий наказ є протиправним та підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМС України в Одеській області від 20 жовтня 2016 року № 201 щодо відмови в оформленні документів для надання позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні. Зобовязано ГУ ДМС України в Одеській області повторно розглянути питання про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, представник ГУ ДМС України в Одеській області в апеляційній скарзі зазначає, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом не прийнято до уваги, що згідно з інформацією, наданою самим позивачем, під час перебування на території ОСОБА_5 Федерації він не зазнавав як будь-яких переслідувань за конвенційними ознаками визнання статусу біженця, так і будь-яких інших загроз спричинення серйозної шкоди (загрози життю, здоровю або свободі, загальнопоширене насильство або порушення основоположних прав і свобод тощо). Крім того, у рамках даного адміністративного спору не порушується питання про примусове видворення позивача за межі України, а відмова, викладена в оскарженому наказі, не позбавляє позивача залишитись на території України, якщо він має для цього інші законні підстави. У звязку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції з винесенням нової постанови про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити оскаржене судове рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, виступ представника відповідача в підтримку апеляційної скарги, а також виступи позивача та його представника про залишення постанови суду першої інстанції без змін, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_5 Федерації.

28 грудня 2015 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом відповідача від 29 грудня 2015 року № 248 відмовлено ОСОБА_2 у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року по справі № 815/1020/16 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМС України в Одеській області від 29 грудня 2015 року № 248. Зобовязано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 28 грудня 2015 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 20 жовтня 2016 року № 201 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що у позивача наявні обєктивні обґрунтовані побоювання, внаслідок ситуації в ОСОБА_5 Федерації, стати жертвою переслідувань за політичні переконання.

Так, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Відповідно до пунктів 1 та 13 ч. 1 ст. 1 названого Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 4 названої частини статті 1 Закону визначено, що додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Виходячи з буквального тлумачення статті 1 Закону, небажання особи, яка звертається до міграційної служби про надання статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну громадянської належності має бути обґрунтоване обєктивними обставинами, які стали причинами побоювання цієї особи за своє життя, безпеку чи свободу.

Згідно ч. 1 ст. 7 названого Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Як встановлено матеріалами справи, 28 грудня 2015 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Матеріалами справи також встановлено, що наказом відповідача від 29 грудня 2015 року № 248 відмовлено у прийнятті заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Разом з цим, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 червня 2016 року по справі № 815/1020/16 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДМС України в Одеській області від 29 грудня 2015 року № 248. Зобовязано відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28 грудня 2015 року про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

На підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом пятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання наведеної норми Закону, ГУ ДМС України в Одеській області проведено з позивачем співбесіду.

Як вбачається з протоколу співбесіди від 18 жовтня 2016 року, а також наданих позивачем анкети та реєстраційного листка від 28 грудня 2015 року, в обґрунтування заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позивач зазначав, наступні обставини. У січні 2015 року ОСОБА_2 приймав участь в акції протесту проти подій, які мали місце у Волновасі, яка проходила на Соборній площі у м. Одесі, де засуджувались дії ОСОБА_5 Федерації стосовно анексії Криму та ситуації на сході України. 25 січня 2015 року позивач приймав участь в акції протесту проти обстрілу російським агресором м. Маріуполя, під час якої спалив свій паспорт громадянина РФ на символічному гробі президента РФ, що підтверджується роликом в мережі Інтернет по запиту «ОСОБА_2 паспорт». 26 січня 2015 року позивач приймав участь в мітингу на підтримку ОСОБА_6 в м. Одесі біля памятнику Дюку, про що також є відеозапис в мережі Інтернет (т. 2 а. с. 154-176, 127-134, 150-153).

Відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у звязку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Таким чином, рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, може бути прийнято у разі очевидно необґрунтованих доводів заявника та за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, при цьому, якщо зазначені раніше умови не змінились.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зазначив, що має побоювання у разі повернення до країни громадянської належності застосування до нього за названі вище дії кримінальної відповідальності, а саме, факт спалення паспортного документу під час акції протесту проти обстрілу російським агресором м. Маріуполя вважається наругою над гербом РФ, який є державним символом країни, зображення якого міститься в паспортному документі, за що передбачена кримінальна відповідальність за ст. 329 Кримінального кодексу РФ. Спалення паспорту на символічному гробі президента РФ під час названої акції, засудження дій РФ стосовно анексії Криму та ситуації на сході України під час акції протесту проти подій, які мали місце у Волновасі, а також прийняття участі в мітингу в підтримку ОСОБА_6 за законодавством РФ містять ознаки екстремістських дій, за що також передбачена кримінальна відповідальність за ст. 280 названого ОСОБА_7

Оскарженим наказом ГУ ДМС України в Одеській області від 20 жовтня 2016 року № 201 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання ОСОБА_2 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т. 2 а. с. 193).

З названого наказу вбачається, що останній прийнято на підставі висновку заступника начальника управління начальника відділу по роботі з шукачами захисту УПШЗСІ ГУДМС в Одеській області, в якому зазначено, що заява ОСОБА_2 є очевидно необґрунтованою.

Проте, у названому висновку не надано оцінки тому, що в січні 2015 року ОСОБА_2 приймав участь в акції протесту проти подій, які мали місце у Волновасі, яка проходила на Соборній площі у м. Одесі, де засуджувались дії РФ стосовно анексії Криму та ситуації на сході України, у звязку з чим позивач висловив побоювання бути притягнутим до кримінальної відповідальності у країні походження (т. 2 а. с. 180-192).

Разом з цим, до екстремістської діяльності (екстремізму) в РФ відносяться, зокрема, діяльність фізичних осіб з планування, організації, підготовки і здійснення діянь, спрямованих на насильницьку зміну основ конституційного ладу і порушення цілісності РФ; на підрив безпеки РФ.

При цьому, частиною 1 статті 280 Кримінального кодексу РФ за публічні заклики до здійснення екстремістської діяльності передбачена кримінальна відповідальність, у тому числі, у вигляді позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Аналогічне покарання передбачене ч. 1 ст. 280.1 КК РФ за публічні заклики до вчинення дій, спрямованих на порушення територіальної цілісності ОСОБА_5 Федерації.

Крім того, відповідно до ст. 4 Федерального конституційного закону ОСОБА_5 Федерації «Про Державний герб ОСОБА_5 Федерації» Державний герб ОСОБА_5 Федерації відтворюється на документах, що посвідчують особу громадянина ОСОБА_5 Федерації, на інших документах загальнодержавного зразка, що видаються федеральними органами державної влади, органами, що здійснюють державну реєстрацію актів громадянського стану, а також на інших документах у випадках, передбачених федеральними законами.

Статтею 11 названого Закону визначено, що використання Державного герба ОСОБА_5 Федерації з порушенням цього Федерального конституційного закону, а також наруга над Державним гербом ОСОБА_5 Федерації тягне за собою відповідальність згідно із законодавством ОСОБА_5 Федерації.

На підставі ст. 329 КК РФ наруга над Державним гербом ОСОБА_5 Федерації карається, серед іншого, позбавленням волі на строк до одного року.

Аналізуючи названі норми КК РФ, а також події, які стали причиною для звернення позивача до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою від 28 грудня 2015 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а саме, прийняття ОСОБА_2 участі в акції протесту проти подій, які мали місце у Волновасі, де засуджувались дії ОСОБА_5 Федерації стосовно анексії Криму та ситуації на сході України, прийняття участі в акції протесту проти обстрілу російським агресором м. Маріуполя, під час якої позивач спалив свій паспорт громадянина РФ, а також прийняття участі у мітингу на підтримку ОСОБА_6, апеляційний суд приходить до висновку про наявність у позивача обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за свої політичні переконання.

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, обставини переслідування у ОСОБА_5 Федерації осіб, які мають опозиційні до діючої влади погляди, а також повязані із критикою агресії ОСОБА_5 Федерації стосовно України, зокрема й через невизнання анексії Криму, недотримання РФ міжнародних стандартів з кримінального правосуддя, у тому числі й права на справедливий суд у випадках переслідування за політичні погляди, є загальновідомими фактами, що підтверджуються численними доповідями міжнародних правозахисних організації та інформацією ЗМІ.

За таких даних, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції що у позивача дійсно наявні обєктивні обґрунтовані побоювання, внаслідок ситуації у ОСОБА_5 Федерації, стати жертвою переслідувань за політичні переконання, а відтак рішення окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування наказу ГУ ДМС України в Одеській області від 20 жовтня 2016 року № 201 про відмову в оформленні документів для надання позивачу статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, та зобовязання відповідача повторно розглянути назване питання, є правильним.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо не наведення позивачем конкретних фактів його переслідування за політичні переконання у країні громадянської належності, оскільки після участі ОСОБА_2 в акціях протесту проти дій ОСОБА_5 Федерації, що мали місце у січні 2015 року, посиланням на які обґрунтоване звернення позивача за захистом, останній не виїжджав на територію названої держави.

Враховуючи, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову окружного адміністративного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 29 травня 2017 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

ОСОБА_8