Справа № 348/1361/16а
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Справа № 876/3187/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участі представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району про визнання недійсним та скасування п.2 рішення органу місцевого самоврядування № 21-5/16 від 20.05.2016 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність».

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 року провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування закрито. Розяснено позивачу що зазначений спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з помилковим застосуванням норм процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що даний адміністративний позов підсудний місцевому загальному суду як адміністративному суду. Вказує апелянт, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 01.04.2010 р. в справі №1-6/2010 - положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України, у частині повноважень сільських, селищних, міських рад, відповідно до цього кодексу, вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб'єкти владних повноважень. Розглядуваний спір із органом місцевого самоврядування належить до публічно-правового і повинен розглядатись адміністративним судом. Оскаржені позивачем рішення Ланчинської селищної ради від 05.10.2016 р. були прийняті в процесі реалізації управлінських функцій органом місцевого самоврядування та прийняті з перевищенням владних повноважень. Такі рішення сільської ради не були реалізовані, на їх підставі не виникли цивільні права та обовязки. На думку апелянта відображені в оскарженій ухвалі суду першої інстанції висновки суперечать правовим позиціям Верховного Суду України щодо розглядуваних правовідносин.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 20.05.2016 року V сесією ОСОБА_3 сільської ради 7 демократичного скликання прийнято рішення № 21-5/16 «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, згідно якого надано дозвіл ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою що відведення земельної ділянки, яка передається власність, а саме земельна ділянка №1 в с.Пнів. в ур. «Джаврянка», ОСОБА_3 сільської ради для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 0,3100 га., в т.ч. по угіддях: 0,3100 га.-рілля за рахунок земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, яка була в користуванні.

Зазначена земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту. В п.2 даного рішення зазначено, що землевпорядній організації, яка буде виготовляти право установчі документи в кадастровому плані земельної ділянки ОСОБА_2 вказати заїзд до земельної ділянки в с.Пнів в ур. «Джаврянка» громадянина ОСОБА_4 шириною 3,5 м.

Статтею 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Субєктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Позивач це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду. Відповідач це суб'єкт владних повноважень, а у випадках, передбачених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відтак, при розгляді адміністративної справи обовязковою повинна бути наявність публічно-правового спору між конкретним позивачем та конкретним відповідачем, з метою судового захисту прав, свобод чи інтересів такого позивача від порушень з боку такого відповідача як субєкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.

Спір із суб'єктом владних повноважень буде належати до публічно-правового спору за умови коли такий суб'єкт (відповідач у справі) при вчиненні (прийнятті) оспорених рішення (дії, бездіяльності) діяв при виконанні владних управлінських функцій.

При визначенні юрисдикції справи, необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

Таким чином, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач оскаржує п.2 рішення органу місцевого самоврядування № 21-5/16 від 20.05.2016 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність»

У заявленому адміністративному позові позивач оскаржує рішення відповідача ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району, як субєкта владних повноважень, які були прийняті при здійсненні владних функцій на основі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Земельного кодексу України.

Разом з тим, статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Порядок передачі громадянам у власність земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскаржуване позивачем рішення відповідача стосуються питання щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність.

Також, у матеріалах адміністративної справи немає доказів того, що відповідачем ОСОБА_3 сільською радою Надвірнянського району були прийняті рішення про передачу позивачу земельних ділянок у власність. Також немає підтверджень про те, що оскаржені рішення сільської ради були реалізовані і на їх підставі виникли цивільні правовідносини.

Тому, розглядуваний спір щодо оскарження рішення ОСОБА_3 сільської ради Надвірнянського району від 20.05.2016 року, з врахуванням предмету і характеру позовних вимог, суб'єктного складу сторін, має публічно-правовий характер і повинен вирішуватись в порядку адміністративного судочинства.

Вказані висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, що відображена, зокрема, в постанові від 01 жовтня 2013 року у справі № 21-228а13, постанові від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, у постанові від 09 грудня 2014 р. у справі № 21-308а14, у постанові від 16 грудня 2015 р. у справі № 6-2510ц15.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Вищенаведених норм законодавства і фактичних обставин справи суд першої інстанції не врахував і при цьому зробив помилковий висновок про те, що спір повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.3 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 195, 196, 199, 204, 205, 207 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Скасувати ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2017 року у справі №348/1361/16-а, яка перешкоджає подальшому провадженню по справі та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 24.05.2017 року