Справа № 211/460/17-а (2-а/211/76/17)
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2017-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

24 травня 2017 року м. Київ К/800/17306/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Швед Е.Ю., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 березня 2017 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року

у справі № 211/460/17-а (2-а/211/76/17)

за позовом ОСОБА_1

до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Криворізького південного об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, в якому просив визнати протиправні дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та зобов'язати відповідача призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з дати звернення 18 серпня 2016 року.

Постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга позивача, в якій він, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи касаційної скарги мотивовані тим, що на роботах з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС позивач перебував 5 місяців, а облік виїздів у зону відчуження є тільки за квітень 1987 року, незважаючи на те, що позивач працював там протягом вказаного періоду. Тому, вважає, що відсутність документів щодо конкретних днів виїзду у зону відчуження не може бути наслідком позбавлення його права на пенсію.

Як вбачається з доданих до касаційної скарги судових рішень, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2), що підтверджується посвідченням серії А № 369018.

18 серпня 2016 року позивач звернувся до Криворізького Південного об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 10 жовтня 2016 року № 1693/02/32 позивачу відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв'язку із відсутністю у позивача такого права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем для підтвердження роботи у зоні відчуження надано довідку від 15 квітня 1993 року № 142, якою підтверджено що позивач був направлений для роботи на Чорнобильській КЄЧ з 04 грудня 1986 року по 05 травня 1987 рік відповідно до Переліку військових частин, установ, організацій і підприємств Міністерства оборони України, дислокованих (які дислокувалися) у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення КЕЧ Чорнобильського району з 19 червня 1986 року знаходилась в с. Оране, яке відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України РСР від 23 липня 1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції постанови КМУ від 12 травня 2004 року № 622) відноситься до зони гарантованого добровільного відселення; довідку Центрального архіву Міністерства оборони України від 16 вересня 1993 року № 51/543, в якій зазначено що позивач виконував виробничі завдання згідно з накізами начальника Чорнобильської КЕЧ района: м. Чорнобиль -14 квітня 1987 року (Наказ № 89), с. Терехи - 15 квітня 1987 року; м.Чорнобиль - 16 квітня 1987 року (Наказ № 91), с. Рудня - Ільїнець - 17 квітня 1987 року (Нак. 92), с. Лелев - 18 квітня 1987 року (Наказ № 93), м. Чорнобиль - 20 квітня 1987 року, 21 квітня 1987 року, 22 квітня 1987 року (Накази №№ 95, 96, 97) - всього 8 днів.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.

Відповідно до ст. 14 Закону України Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: - з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів; - з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів; - у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи; - евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття); - особи, які постійно проживали у зоні безумовного (обов'язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення, - категорія 2.

Таким чином, для віднесення особи до 2 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи існує декілька підстав, а тому посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 не є беззаперечним доказом того, що позивач працював в зоні відчуження з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів.

Судами попереднії інстанцій зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він дійсно працював саме в зоні відчуження з 03 грудня 1986 року по 31 грудня 1986 рік. Наявність відмітки у військовому квитку серії БЕ № 074973 про приймання участі з 03 грудня 1986 року по 05 травня 1987 року у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС підтверджує лише факт перебування позивача згідно з наказу від 03 грудня 1986 року № 81 в с. Оране, що відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Крім того, у довідках, що надані позивачем до відповідача, підтверджується робота позивача в зоні відчуження протягом 8 днів у 1987 році, тому для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не має законних підстав.

За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про те, що посилання позивача на наявність в нього посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2, не є підставою для набуття права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» оскільки наявність лише посвідчення є достатньою підставою для призначення йому пенсії.

Доводи касаційної скарги вказаних висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом вказаної норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи, порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення щодо того, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку з ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 211, 213, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 06 березня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі № 211/460/17-а (2-а/211/76/17) .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Е.Ю. Швед