Справа № 754/3270/17
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/339/17
Справа №754/3270/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про зобов"язання нарахувати та виплатити допомогу по вагітності та пологах, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про зобов"язання нарахувати та виплатити допомогу по вагітності та пологах, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 05.01.2015 року була зареєстрована Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією як фізична особа-підприємець. Протягом здійснення підприємницької діяльності вона сплачувала всі необхідні податки та збори, у тому числі єдиний внесок. 03.01.2017 року їй був виданий листок непрацездатності по вагітності та пологах. У зв"язку із вагітністю та неможливістю продовжувати підприємницьку діяльність, позивачка подала державному реєстратору відповідну реєстраційну картку про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, внаслідок чого 13.01.2017 року внесено запис про припинення її підприємницької діяльності. Страховий випадок по вагітності та пологах настав 03.01.2017 року і позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату їй допомоги по вагітності та пологах, при цьому було надано всі необхідні документи, однак листом її було повідомлено про те, що нарахована допомога лише за період з 03.01.2017 року по 13.01.2017 року включно у розмірі 1156, 32 грн. Однак позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд зобов"язати відповідача нарахувати та виплатити їй невиплачену частину допомоги по вагітності та пологах, згідно листка непрацездатності серія АДА № 141315 за період з 03.01.2017 року по 08.05.2017 року включно у розмірі 12088, 80 грн.

У судовому засіданні позивачка повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що відповідач правомірно нарахував лише частково допомогу, оскільки у подальшому підприємницька діяльність позивачки була припинена і вона не сплачувала податок. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 05.01.2015 року була зареєстрована Деснянською районною в м. Києві державною адміністрацією як фізична особа-підприємець. Протягом здійснення підприємницької діяльності вона сплачувала всі необхідні податки та збори, у тому числі єдиний внесок, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Позивачка перебувала на обліку як страхувальник - платник страхових внесків у робочому органі Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - Лівобережній міжрайонній виконавчій дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реєстраційним номером 5.

03.01.2017 року позивачці був виданий листок непрацездатності по вагітності та пологах.

У зв"язку із вагітністю та неможливістю продовжувати підприємницьку діяльність, позивачка ОСОБА_1 подала державному реєстратору відповідну реєстраційну картку про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності, внаслідок чого 13.01.2017 року внесено запис про припинення її підприємницької діяльності.

Страховий випадок по вагітності та пологах настав 03.01.2017 року і позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату їй допомоги по вагітності та пологах, при цьому було надано всі необхідні документи, однак листом її було повідомлено про те, що нарахована допомога лише за період з 03.01.2017 року по 13.01.2017 року включно у розмірі 1156, 32 грн.

Позивачка вважає дане рішення відповідача незаконним, у зв"язку з чим і звертається до суду з даним позовом.

У свою чергу, представник відповідача вказує про законність прийнятого рішення, зважаючи на те, що позивачка припинила свою підприємницьку діяльність, у зв"язку з чим не сплачувала відповідний податок, що і стало підставою для прийняття відповідачем такого рішення.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 16 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування" застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 20 вказаного Закону за страхуванням у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності надаються, зокрема, такий вид матеріального забезпечення як допомога по вагітності та пологах.

Частиною 3 статті 19 Закону визначено, що особи, які забезпечують себе роботою самостійно (займаються підприємницькою, адвокатською, нотаріальною, творчою та іншою діяльністю, пов"язаною з одержанням доходу безпосередньо від цієї діяльності, в тому числі члени творчих спілок, творчі працівники, які не є членами творчих спілок), мають право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону за умови сплати страхових внесків до Фонду згідно із Законом.

При цьому, у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації матеріальне забезпечення за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації) виплачується застрахованим особам їх правонаступником, а в разі відсутності правонаступника - робочим органом Фонду за місцем здійснення обліку ліквідованого підприємства, установи, організації як страхувальника (абз. 2 ч. 1 ст. 31 Закону).

Умови надання Фондом матеріального забезпечення застрахованим особам у разі ліквідації (реорганізації) підприємства, установи, організації, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що має найманих працівників, та відсутності правонаступника за страховими випадками, які настали до їх ліквідації (реорганізації) врегульовані відповідним Порядком, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 03.04.2012 року № 16, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.06.2012 року за № 923/21235.

Відповідно до п. 2 Порядку призначення та виплата застрахованим особам матеріального забезпечення здійснюються районними, міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду за місцем обліку ліквідованого підприємства, установи, організації чи припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що має найманих працівників, як страхувальника на підставі наказу керівника робочого органу Фонду (п. 2 Порядку).

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону допомога по вагітності та пологах застрахованій особі виплачується за весь період відпустки у зв"язку з вагітністю та пологами, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 80) календарних днів після пологів. Розмір зазначеної допомоги обчислюється сумарно та надається застрахованій особі в повному обсязі незалежно від кількості днів відпустки, фактично використаних до пологів.

Частиною 1 статті 31 вказаного Закону визначено, що підставою для призначення допомоги по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листом непрацездатності.

Зважаючи на те, що жодним нормативно-правовим актом України не передбачено зменшення виплати тривалості розміру допомоги по вагітності та пологах, а також враховуючи те, що листок непрацездатності позивачки був виданий на 126 календарних днів, суд приходить до висновку, що й розмір допомоги по вагітності та пологах має бути виплачений відповідно до вимог ст. 25 Закону на повну кількість днів, незалежно від дати припинення підприємницької діяльності.

З урахуванням викладеного суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог у частині зобов"язання відповідача нарахувати та виплатити допомогу у повному обсязі.

Крім того, вказане вище також повністю узгоджується і з вимогами ст.. 20 Закону України "Про відпустки" та ст.. 179 КЗпП України, відповідно до яких тривалість відпустки у зв"язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та в разі ускладнення пологів). Вона надається повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів.

Що стосується визначення розміру допомоги, то слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не може бути меншою, ніж розмір мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Але при цьому слід вказати, що розрахунок допомоги відноситься виключно до компетенції відповідача, а тому суд вважає, що у цій частині позовних вимог ОСОБА_1 повинно бути відмовлено.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Виходячи із встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що права позивачки підлягають захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Сторони в процесі повинні подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб"єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб"єкта владних повноважень обов"язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб"єкта владних повноважень обов"язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову,

Керуючись приписами наведених вище норм законодавства, оцінивши надані сторонами докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність своїх дій при прийнятті відповідного рішення про часткову виплату допомоги позивачці, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача судового збору.

Частиною 1 статті 94 КАС України передбачено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб"єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб"єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки дане рішення суд ухвалив на користь позивачки, з відповідача на підставі ч.1 ст. 94 КАС України підлягає стягненню сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 640, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 17, 71, 158, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України "Про загальнообов′язкове державне соціальне страхування", -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про зобов"язання нарахувати та виплатити допомогу по вагітності та пологах - задовольнити частково.

Зобов"язати Лівобережну міжрайонну виконавчу дирекцію Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину допомоги по вагітності та пологах, згідно листка непрацездатності серія АДА № 141315 за період з 03.01.2017 року по 08.05.2017 року включно.

Стягнути з Лівобережної міжрайонної виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640, 00 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: