Справа № 807/2052/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2017-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2017 рокум. Ужгород№ 807/2052/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання - Кречко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення в розмірі 9102,48 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 , яким просить стягнути з відповідача на користь В/ч НОМЕР_1 грошове забезпечення у розмірі 9102, 48 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) помилково здійснено перевиплату грошового забезпечення в сумі 9102,48 грн. старшому солдату ОСОБА_1 , який, перебуваючи на посаді радіотелефоніста взводу управління начальника протиповітряної оборони військової частини польова пошта НОМЕР_1 у період з 7 липня 2015 року по 1 жовтня 2016 року, ухилявся від проходження служби. По даному факту командиром взводу була здійснена доповідь та призначено службове розслідування, яке завершене не було, а солдата ОСОБА_1 не було знято з грошового забезпечення, внаслідок чого йому безпідставно виплачено грошове забезпечення на суму 9102,48 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), слід закрити провадження в адміністративній справі за позовом Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення в розмірі 9102,48 грн., оскільки даний спір не є справою адміністративної юрисдикції, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами адміністративної справи, старший солдат ОСОБА_1 7 липня 2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , про що командиром взводу була здійснена доповідь та по даному факту призначено службове розслідування, яке завершено не було, а солдата ОСОБА_1 не знято з грошового забезпечення, внаслідок чого безпідставно виплачено грошове забезпечення на суму 9102,48 грн., а тому, заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону звернувся до суду в інтересах держави в особі Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) із позовом про їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов`язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до ст. 50 КАС України, громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Суд доходить висновку, що правовий аналіз пунктів 1 4 ч.4 ст. 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб`єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб`єктів владних повноважень.

Логічний спосіб тлумачення ч. 4 ст. 50 КАС України дозволяє суду дійти висновку, що і п. 5 ч. 4 ст. 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб`єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов`язків та можливої дискреційної поведінки.

За п. 4 ч. 4 ст. 50 КАС України суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.

У випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю відповідача, і, на думку суду, спірні правовідносини у даній справі не підпадають під дію ч. 4 ст. 50 КАС України.

Така позиція суду узгоджується із правовою позицією Верхового Суду України, яка викладена в постанові від 22.09.2015р., справа № 21-1884а15, а також з правовою позицією, яка висловлена у постанові від 30.03.2016р., справа № 6-495цс16.

Водночас за змістом статті 177 Цивільного кодексу України гроші є об`єктами цивільних справ.

Отримавши грошове забезпечення, ОСОБА_1 набув право власності на нього, так як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження ними.

Отже, у справі, що розглядається спір виник щодо правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на виплачене грошове забезпечення у розмірі 9102,48 грн. та стягнення цієї суми з нього, як з недобросовісного набувача, то цей спір має приватно-правовий, а не публічний характер. А відтак, його вирішення не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Зокрема, такої ж позиції дотримується й Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової плати в цивільних справах Верховного Суду України у своєму рішенні від 22.09.2015 року (справа № 21-2209а15).

Крім того, приписи наведених норм кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 21 КАС України, згідно з якими вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає підстави для однозначного висновку про те, що адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України: Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 157 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 157 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, та з огляду на викладене спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 3 ст. 157 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі - не допускається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст.165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі за позовом Заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення в розмірі 9102,48 грн.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня проголошення (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя С.І. Рейті