Справа № 194/261/17
Суддя: Соколова Ю. І.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 194/261/17
Номер провадження 2-а/194/14/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2017 року м. Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколової Ю.І.

за участю секретаря судового засідання Клімової Д.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому зазначає, що постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року було зобовязано Павлоградське обєднане управління пенсійного фонду України відновити з 09 серпня 2015 року виплату їй пенсії за віком. 23 лютого 2017 року відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 194/194/16-а. 09 березня 2017 року відповідачем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі виконання боржником вимог виконавчого документа до моменту відкриття виконавчого провадження. Вважає, що Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області частково виконало вимоги суду, а саме: здійснили перерахунок коштів з 09 серпня 2015 року по 31 грудня 2015 року. Зазначає, що судом, при винесенні постанови від 06 червня 2016 року, розглядалося питання щодо несплати їй пенсії за віком, призначеної відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року і такі дії були визнані протиправними. Вказує, що виконавчим листом не обмежено у часі її право на отримання пенсії за віком, у звязку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати дії відповідача (державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3) щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження протиправними, та скасувати постанову відповідача про закінчення виконавчого провадження, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

У письмових поясненнях позивач також зазначає про те, що вона не погоджується з доводами, викладеними у листі відповідача про виконання постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2017 року (вих. № Я-673-02). Зазначає, що у резолютивній частині судового рішення не обмежено її право на виплату пенсії за віком до 01 січня 2016 року чи будь-якого іншого моменту. Крім того, вказує що питання невиплати їй пенсії за віком до 09 лютого 2016 року (моменту подачі позовної заяви до суду у справі № 194/194/16а) досліджувалося судом, і такі дії були визнані протиправними.

21 квітня 2017 року представник третьої особи - Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надала до суду письмові заперечення, в яких зазначається про виконання боржником у повному обсязі постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у листопаді 2016 року, таким чином зобовязання суду щодо відновлення з 9 серпня 2015 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначеної відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» виконані ще до відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що посилання позивача на те, що судом було розглянуто питання про виплату їй пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року не відповідає дійсності, оскільки судом розглянуті зміни до законодавства, які стосуються періоду до 31 грудня 2015 року. Повідомила, що позивачеві з 24 лютого 2013 року призначена пенсія відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на сьогодні позивач обіймає посаду, яка відноситься до посад органів місцевого самоврядування. Вважає, що оскільки з 01 січня 2016 року змінилося правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії згідно постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, то дана постанова підлягала виконанню до моменту внесення змін у законодавство, що встановлює новий порядок обчислення, нарахування та виплати пенсії. Крім того, зазначила, що датою винесення постанови про закінчення виконавчого провадження може бути будь-яка дата, станом на яку здійснено відповідні виплати такого судового рішення. У звязку з чим просить відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі.

10 травня 2017 року позивач надала до суду письмові заперечення проти позиції у цій справі третьої особи, де зазначила, що в резолютивній частині постанови Тернівського міського суду не обмежено її право на виплату пенсії за віком до 01 січня 2016 року або будь-якого іншого моменту. Крім того, питання невиплати їй пенсії за віком до 09 лютого 2016 року (моменту подання позовної заяви у справі №194/194/16а) досліджувалося судом і такі дії були визнані протиправними у період з 01 січня 2016 року по 09 лютого 2016 року. Зазначила, що законодавче регулювання виплати їй пенсії за віком у період з 09 лютого 2016 року по 31 грудня 2016 року не змінювалося, тож немає й правових підстав для невиплати їй пенсії. На підставі зазначеного, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

23 травня 2017 року на адресу суду відповідач Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області надіслав заперечення на позов, в якому вважає позовну заяву ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що суперечить нормам матеріального права. В обґрунтування заперечень послався на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та з 24 лютого 2013 року їй призначена пенсія відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення; на сьогодні позивачка працює на посаді начальника відділу прийому громадян управління соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської міської ради, посада, яку обіймає ОСОБА_1, відноситься до посад органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 2 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування посадовою особою органів місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ введено тимчасове обмеження виплати пенсії особам в період їхнього перебування на службі в органах місцевого самоврядування. При розгляді справи № 194/194/16-а судом не було розглянуто питання щодо відповідності дій управління при виконанні Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ. В мотивувальній частині постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року у справі № 194/194/16-а, відсутнє будь-яке відображення розгляду норм Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ. Та оскільки з 01 січня 2016 року в Україні змінилось правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії згідно з судовим рішенням, то постанова Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року підлягала виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення, нарахування та виплати пенсії.

Просить в задоволенні позову відмовити та проводити судове засідання за відсутності представника відповідача.

Суд, вислухавши пояснення позивача, яка наполягала на задоволенні позову, представника третьої особи, яка заперечувала проти задоволення позовних вимог, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, ограни державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Постановою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії задоволені; визнано протиправними дії Павлоградського обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо призупинення ОСОБА_1 з 09 серпня 2015 року виплату пенсії за віком, та зобовязано ПОУПФ України Дніпропетровської області відновити з 09 серпня 2015 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи копією постанови Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року, яка набрала законної сили 19 вересня 2016 року.

23 лютого 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 194/194/16а виданого 13 жовтня 2016 року, про що свідчить копія постанови про відкриття виконавчого провадження №53462646 від 23 лютого 2017 року.

09 березня 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_3 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з виконанням боржником вимог виконавчого документа фактично повністю до моменту відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження №53462646 від 09 березня 2017 року.

Відповідно до копії розпорядження №119483 від 21 жовтня 2016 року та копії особового рахунку №119483 від 01 березня 2017 року, у листопаді 2016 року ОСОБА_1 було перераховано від ПОУПФ України Дніпропетровської області грошову суму у розмірі 6707,52 грн.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Павлоградському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Дніпропетровської області та з 24 лютого 2013 року їй призначена пенсія у відповідності до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В судовому засіданні встановлено, що позивач працює в Управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської міської ради на посаді, яка відноситься до посад органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.2 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування посадовою особою органів місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно- розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ введено тимчасове обмеження виплати пенсії особам в період їхнього перебування на службі в органах місцевого самоврядування, а саме: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.»

З постанови Тернівського міського суду, зокрема, з його резолютивної частини, не встановлені невідповідності дій управління Пенсійного фонду при виконанні Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ.

Оскільки з 01 січня 2016 року в Україні змінилось правове регулювання, на підставі якого позивачу здійснювалась виплата пенсії згідно з судовим рішенням, то постанова Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06 червня 2016 року підлягала виконанню до моменту внесення у чинне законодавство України змін, що встановлюють новий порядок обчислення, нарахування та виплати пенсії та в частині , що не суперечить відповідним змінам до Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 2 червня 2015 року по справі № 21-317а15.

Відповідно до приписів пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення спірної постанови про закінчення виконавчого провадження) виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому, зокрема, у рішеннях у справах «Аррас» та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії».

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди проти України № 43331/12 від 3 червня 2014 року щодо невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року про нарахування та виплату заявниці пенсії у розмірі, встановленому статями 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду України, які викладені у постановах від 19 березня 2013 року (справа № 21-53а13) та 5 листопада 2013 року (справа № 21-293а13), виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це б обмежувало право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу та без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Оскільки у виконавчому документі не зазначено кінцевої дати, за якою боржник зобов'язаний вчинити певні дії, а вказана лише дата початку вчинення відповідних дій, у будь-якому разі існує певний період у часі, що розглядався судом як спірний, тобто період часу, за який суд встановив наявність порушеного права і який фактично закінчився ухваленням судового рішення у справі.

Таким чином, датою винесення постанови про закінчення виконавчого провадження може бути будь-яка дата, станом на яку здійснено відповідні виплати на виконання такого судового рішення.

Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2016 року (справ № 21-3677а15).

Також суд зазначає, що в п. 10.3. постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» міститься положення про те, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

У звязку з тим, що змінилось правове регулювання спірних правовідносин, а також те, що в судовому рішенні від 06 червня 2016 року не встановлені обставини, на які посилається позивач, а маються посилання лише на зміни до законодавства, внесені Законом України «Про внесення до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 231-VIII, які стосуються періоду до 31 грудня 2015 року, відповідач правомірно на підставі відповідного розпорядження закінчив виконавче провадження, у звязку із сплатою боржником боргу ще до відкриття виконавчого провадження.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, оскаржувані дії відповідача про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є законними та обгрунтованими.

До того ж, позивач, отримуючи пенсію, в розмірах нижчих, ніж які були передбачені після винесення судового рішення від 06 червня 2016 року, до органів Пенсійного фонду з розясненнями не зверталась, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до суду щодо оскарження дій Пенсійного фонду щодо припинення здійснення перерахунку її пенсії після 31 грудня 2015 року.

В силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про правомірність прийняття оскаржуваної постанови з підстав фактичного виконання судового рішення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 19, 24 Конституції України, ст.ст. 71, 94, 159, 160-163 КАС України, ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа: Павлоградське обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця залишити без задоволення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10 днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Ю.І. Соколова