Справа № 134/127/16-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 134/127/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Зарічанський В.Г.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

23 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крижопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до Крижопільського районного суду Вінницької області із позовом до управління Пенсійного фонду України у Крижопільському районі Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2017 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 працює на посаді прокурора Бершадської місцевої прокуратури Вінницької області.

Крім того, позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Крижопільському районі Вінницької області, як одержувач пенсії відповідно до ч. 4 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789 -XII.

З 01.04.2015 року виплата пенсії за вислугу років позивачу була припинена відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII яким внесені зміни до статті Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач вказує, що з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати пенсії за вислугу років, а тому звернулась до суду із позовом про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати її пенсії з 01.06.2015 року та зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії починаючи з з 01.06.2015 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу підлягає відновленню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно пункту 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 213, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону № 213 щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про прокуратуру" щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються. З 01 червня 2015 року особам, які підпадають під дію Закону України "Про прокуратуру" пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не передбачає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про прокуратуру", у зв'язку з чим, передбачені статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Як обґрунтовано зауважує суд першої інстанції, обмеження встановлені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213 були скасовані законодавцем лише для окремих категорій осіб, у зв'язку з чим слід звернути на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

У справі Фабіан проти Угорщини Європейський суд зазначив, що відмінність у ставленні є дискримінаційною в світлі статті 14, якщо вона "не має об'єктивного та розумного обґрунтування", тобто, якщо вона не переслідує "легітимну мету" або якщо немає "розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, що переслідується". Більше того, договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення. Суд вважає, що різне трактування пенсіонерів, що працюють в державному і приватному секторах, з однієї сторони, і між різними категоріями державних службовців, з іншої сторони, щодо права на продовження отримання пенсії за віком, де заявник став жертвою, не ґрунтується на будь-якому "об'єктивному і розумному виправданні", навіть беручи до уваги певну свободу розсуду, що надається договірним сторонам в цій області.

Більше того, відносно іншого положення передбачуваної дискримінації, тобто різниці в ставленні до державної і приватної сфер, суд вважає, що, хоча тільки перша група схильна до отримання подвійного доходу з державних джерел, основний аргумент, висунутий урядом (а саме, що жодна пенсія не повинна виплачуватися працюючим особам, оскільки вони не потребують заміну заробітної плати) фактично повинна в рівній мірі стосуватися і тих пенсіонерів, які працюють у приватній сфері та отримують заробітну плату. Якщо дивитися з цієї точки зору, пенсії, що виплачуються пенсіонерам, які зайняті у приватній сфері, також можна розглядати як надлишкові державні витрати. Ці дві групи пенсіонерів, з цієї точки зору, знаходяться в аналогічній ситуації.

Слід зауважити, що наведене у спорі правове регулювання було чинне до 31 грудня 2015 року. В подальшому відповідні зміни були внесені до спеціальних законів. Тобто, з 01 червня 2015 року відповідач повинен був відновити виплату пенсії позивачу, а з 31 грудня 2015 року припинити виплату пенсії.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Крижопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 березня 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.