Справа № 164/2160/16-а
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/4629/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Румянцевої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 07 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області, Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобов"язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідачів - Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області, Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, яким просила визнати протиправними дії Маневицької селищної ради Маневицького району Волинської області щодо відкликання довідки від 16.09.2016 №2821 про період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та видачі довідки про період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення від 07.10.2016 №3237; визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо відмови у призначенні пільгової пенсії із зниженням пенсійного віку на умовах, передбачених ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобовязати призначити пільгову пенсію із зниженням пенсійного віку на умовах, передбачених ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з дати подання заяви про призначення пенсії 29.09.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відмова пенсійного органу у у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не відповідає вимогам чинного законодавства. Факт проживання в смт. Маневичі, що після Чорнобильської катастрофи відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, підтверджувався довідкою Маневицької селищної ради від 16.09.2016 № 2821. На звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Управлінням Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області листом від 10.10.2016 № 3905/02-39 повідомлено про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку. До листа пенсійного органу додано розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області із змісту якого слідує, що Маневицькою селищною радою відкликано довідку про підтвердження факту проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та надано нові довідку №3227 від 07.10.2016 на підставі якої Пенсійний орган відмовив у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у звязку з невиконанням вимог ст. 55 З Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважає такі дії відповідачів неправомірними, оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується період проживання та роботи позивача в смт.Маневичі Маневицького району Волинської області, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення, станом на 01.01.1993 більше мінімально необхідного - 3 років.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 07 березня 2017 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29 вересня 2016 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач - Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним зясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивачем для визначення права на зниження пенсійного віку було представлено:

-посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (ІІІ категорії) серії Б №219976, виданого Волинською облдержадміністрацією 04.03.1993;

-довідку №2821 від 16.09.2016, видану Маневицькою селищною радою Маневицького району Волинської області про реєстрацію та проживання в смт. Маневичі, яке належить до зони гарантованого добровільного відселення;

-довідку №29 від 26.09.2016, видану виробничим комерційним колективним підприємством «Побутсервіс» на підтвердження факту роботи у період з 07.08.1984 по 05.08.1988 в Маневицькому райпобуткобінаті, який знаходиться за адресою вул.Горького, 9, смт. Маневичі, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 належить до зони гарантованого добровільного відселення.

Довідку від 16.09.2016 №2821, видану Маневицькою селищною радою було відкликано та надано нову довідку від 07.10.2016 №3237, якою не підтверджується факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року на протязі 3 років.

Крім того, особа, що подала апеляційну скаргу зазначає, що записами у трудовій книжці позивача серії БТ-І №65463967 підтверджено період роботи ОСОБА_1 з 11.11.1988 по 08.09.1992 в м. Києві на Київській фабриці індивідуального пошиття та ремонту хутрових виробів та головних уборів.

В судове засідання сторони не зявились, хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи у суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі та відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб,що передбачені Конституцією та законами України.

Так, зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (із змінами та доповненнями), відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно з ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується відповідним посвідченням серії Б № 219976 (категорії 3), виданим Волинською облдержадміністрацією 04.03.1993 (а.с.39).

ОСОБА_1 з 03.12.1991 року по даний час постійно проживає в смт.Маневичі, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 згідно з Додатком 1 входить до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи як зона гарантованого добровільного відселення.

Крім того, в смт. Маневичі позивач проживала у періоди з 14.01.1963 по 24.12.1980 та з 07.08.1984 по 05.08.1988 року.

З 03.12.1991 року позивач постійно зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

На звернення позивача із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області № 21 від 10.10.2016 у призначенні пенсії відмовлено. Відмова мотивована тим, що відповідно до записів у трудовій книзі БТ-І №6546397 ОСОБА_1 у період з 11.11.1988 по 08.09.1992 працювала в м. Києві на Київській фабриці індивідуального пошиття та ремонту хутрових виробів та головних уборів та згідно нової наданої Маневицькою селищною радою довідки №3237 від 07.10.2016 (після відкликання довідки №2821 від 16.09.2016) не підтверджується факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року протягом 3 років.

Позивач, вважаючи рішення про відмову в перерахунку та виплаті пенсії неправомірною, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Згідно З ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 55 вказаного Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до ст. 65 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення „Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та „Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.69 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Із наданих на розгляд суду письмових доказів, зокрема, копій будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку №14 на вул. ОСОБА_2 (раніше-вул. Собесяка) в смт.Маневичі, довідок Маневицької селищної ради №2821 від 16.09.2016 та № 3237 від 07.10.2016, довідок ПАТ „Луцьке виробничо-торгівельне швейне підприємство «Волинь» про період роботи та заробітну плату ОСОБА_1, довідок виробничого комерційного колективного підприємства «Побутсервіс» № 26, № 28 від 19.09.2016 та № 29 від 26.09.2016, довідки Маневицької амбулаторії від 15.11.2016, амбулаторної картки ОСОБА_3В.(дочки), акту обстеження умов проживання від 8.11.2016, трудової книжки ОСОБА_4 (чоловіка) серії БТ-І № 3955543, свідоцтва про народження ОСОБА_3 (дочки) серії VI-БК № 429846 від 26.09.1989, заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 29.09.2016, повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 3905/02-39 від 10.10.2016, розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі № 21 від 10.10.2016 судом встановлено, що станом на 1 січня 1993 року ОСОБА_1 прожила у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, має статус потерпілої від Чорнобильської катастрофи категорії 3, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла відповідного віку, що дає право позивачу на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд апеляційної інстанції звертає також увагу на те, що згідно ст. 46 Конституції України, пенсія є одним із видів соціального захисту, право на яке громадянину гарантується.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія дійшла висновку, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є покладення обовязку на відповідача вирішити питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 із зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 29 вересня 2016 року - дати звернення позивача до Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області з заявою про призначення пенсії.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 07 березня 2017 року у справі № 164/2160/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_5
судді ОСОБА_6
ОСОБА_7

Ухвала складена в повному обсязі 23.05.2017.