Справа № 820/6287/16
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 р. Справа № 820/6287/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського національного університету внутрішніх справ на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р. по справі № 820/6287/16

за позовом ОСОБА_1

до Харківського національного університету внутрішніх справ

про визнання протиправною бездіяльності (дій), зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського національного університету внутрішніх справ, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність (дії) Харківського Національного університету внутрішніх справ, щодо невиплати йому в день звільнення одноразової грошової (вихідної) допомоги, передбаченої чинним законодавством; зобов'язати відповідача здійснити позивачу виплату суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 125 941 (сто двадцять п'ять тисяч дев'ятсот сорок одна) грн. 65 коп.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р. по справі № 820/6287/16 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р., відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції помилково при вирішенні справи застосовано приписи ст.ст. 116 та 117 КЗпП України, оскільки на правовідносини, які є предметом спору у даній справі, розповсюджуються приписи норм спеціального законодавства. Належна позивачу при звільненні одноразова грошова допомога здійснюється Міністерством внутрішніх справ України, у звязку з чим до відповідача не може бути застосована відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Також у доводах апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції здійснено неправильний розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки помилково включено разову винагороду у розмірі 6800 грн., яка увійшла до грошового забезпечення позивача за жовтень 2016 року.

Позивач надав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких проти задоволення апеляційної скарги заперечує в повному обсязі, наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 18.05.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що позивач проходив службу на посаді заступника начальника навчально - наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів кримінальної міліції Харківського національного університету справ.

Наказом від 06.11.2015 року №205о/с Харківського національного університету внутрішніх справ згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України Про Національну поліцію та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ полковника міліції ОСОБА_1 звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 г (через скорочення штатів).

Вислуга років на день звільнення складає: 30 років 03 місяці 05 днів. Підставою для видання наказу слугував рапорт ОСОБА_1 від 05.11.2015 року.

Посилаючись на ту обставину, що 06.11.2016 він був звільнений, а повний розрахунок проведено (виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні) з ним лише 21.10.2016 року, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач в силу положень ст. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 цього ж Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з цим суд слід зазначити, що правовідносини щодо виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу працівників органів внутрішніх справ, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні, врегульовані Законом України "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Порядком обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

Наведені вище нормативно-правові акти регулюють порядок виплати грошової допомоги працівникам органів внутрішніх справ та не передбачають виплату грошової компенсації за затримку розрахунку та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати.

Положення Кодексу законів про працю України, на які посилається позивач, передбачають відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тобто затримку виплати заробітної плати. Проте доказів затримки виплати заробітної плати позивач суду не надав.

Відповідно до пункту 2 частини 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року №13 передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Доводи позивача про те, що одноразова грошова допомога входить до складу грошового забезпечення, яке, в свою чергу, є різновидом заробітної плати, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки одноразова грошова допомога нараховується та виплачується у порядку ч. 4 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а отже за своєю суттю є компенсаційною виплатою, особі, що звільняється, і набула права на призначення пенсії. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказана одноразова грошова допомога входить до складу грошового забезпечення для обчислення пенсії, а не є постійною складовою грошового забезпечення (грошовими коштами, що підлягають виплаті у день звільнення).

Таким чином, оскільки грошова допомога при звільненні передбачена спеціальним законодавством і носить одноразовий характер та повязана з отриманням права особи на пенсію, застосування загальних норм трудового законодавства, а саме ст. ст. 116, 117 КЗпП України, в даному випадку, не є можливим.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови порушені норми матеріального права, у звязку з чим постанова підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає задоволенню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2017р. по справі № 820/6287/16 скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про визнання протиправною бездіяльності (дій), зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 29.05.2017 р.