Справа № 809/3977/14
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/5200/15

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Каралюс В.М.

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. по справі № 809/3977/14 за позовом ОСОБА_3 до Міністерства доходів і зборів України про визнання протиправним і скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

28.11.2014р. ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства доходів і зборів України, в якому просив: визнати протиправним та скасувати, з моменту його прийняття, наказ Міністерства доходів і зборів України №21640-о від 29.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_3.»; поновити на посаді першого заступника начальника оперативного управління головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; поновити в органах податкової міліції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області; виплатити компенсацію (виплату) у розмірі середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В обгрунтування вимог позову позивач покликався на те, що на підставі Закону України «Про очищення влади» та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, Міністерством доходів і зборів України прийнято Наказ №21640-о від 29.10.2014 року «Про звільнення ОСОБА_3.». Позивач вважав вищевказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на час прийняття оскаржуваного рішення позивач перебував на іншій посаді, до якої норми Закону України «Про очищення влади» не застосовуються. Позивач також стверджував, що порядок прийняття на службу та звільнення зі служби в податковій міліції регламентується Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджених Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №144, а не Законом України «Про очищення влади».

Таким чином, позивач вважав, що його звільнено незаконно.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, покликаючись на порушення судом норм матеріального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач покликається фактично на доводи адміністративного позову.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримує з мотивів викладених у ній та просить її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечує та просить її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних причин та мотивів.

Як встановлено судом, Державною фіскальною службою України, з метою забезпечення виконання вимог пункту другого Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 16.09.20014р. № 1682-VII «Про очищення влади» прийнято Наказ за № 199 від 17.10.2014р., відповідно до якого зобов'язано керівників головних управлінь ДФС (Міндоходів) в областях забезпечити перевірку особових справ та складання Довідки щодо осіб, які займають посади, стосовно яких здійснюються заходи очищення влади (люстрації). Довідки долучити до особових справ.

Так, згідно інформації, викладеної у довідці про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці було встановлено, що ОСОБА_4 працював: з 21.09.2009р. (наказ від 21.09.2009р. №267-о) по 10.01.2011р. (наказ від 10.01.2011р. №6-о) - заступником начальника оперативного управління - начальником відділу протидії незаконному відшкодуванню ПДВ та викриття злочинів у кредитно-фінансовій сфері оперативного управління УПМ ДПА в Івано-Франківській області; з 10.01.2011р. (наказ від 10.01.2011р. №6-о) по 17.02.2012р. (наказ від 17.02.2012р. №311-о) - заступником начальника управління - начальником практичного відділу управління оперативно-розшукової діяльності УПМ ДПА в Івано-Франківській області; з 17.02.2012р. (наказ від 17.02.2012р. №311-о) по 24.05.2013р. (наказ від 24.05.2013р. №425-о) - першим заступником начальника управління податкової міліції ДГІС в Івано-Франківській області; з 24.05.2013р. (наказ від 24.05.2013р. №425-о) - першим заступником начальника оперативного управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області. З врахуванням відомостей, викладених у цій довідці, відповідачем було встановлено, що до позивача застосовується заборона відповідно до критеріїв здійснення очищення влади, визначених у частині першій статті 3 закону України "Про очищення влади" за період з 25.02.2010р. по 22.04.2014 року.

Надалі відповідачем було прийнято Наказ за №21640-о від 29.10.2014р. відповідно до якого підполковника податкової міліції ОСОБА_4 (Т-992382), першого заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області звільнено з посади та податкової міліції, з постановкою на військовий облік у відповідності до підпункту 1 пункту 2 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014р. №1682-VII та пункту 62 підпункту «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української PCP від 29.07.1991р. № 114. Як підставу для звільнення у цьому наказі було зазначено: довідка про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі ОСОБА_4.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних міркувань.

Закон України «Про очищення влади» визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування. Протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Закон України «Про очищення влади» заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25.02.2010р. по 22.02.2014р., серед іншого, керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

За правилами п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону, заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням: керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

Як встановлено ч. 2 ст. 1 Закону, очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5, підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Аналізуючи зазначену норму закону суд дійшов висновку, що очищення влади (люстрація) застосовується до осіб, які брали участь в управлінні державними справами своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_5 повинен застосовуватися принцип індивідуальної вини.

Також, на необхідності дотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів наголошується й у Резолюції Парламентської асамблеї Ради Європи від 27 червня 1996 року № 1096 «Про заходи щодо позбавлення від спадщини колишніх комуністичних тоталітарних систем». Зокрема, у ній зазначено, що люстраційні заходи можуть бути сумісними з принципами демократичної та правової держави, якщо буде дотримано принцип індивідуальної вини, яка має бути доведена в кожному конкретному випадку, а особі, яка піддається люстраційній процедурі, буде гарантовано право на захист, презумпція невинуватості та право на оскарження до суду (пункти 12, 13).

Установлені зазначеною Резолюцією № 1096 підходи до проведення люстрації знайшли свій розвиток у практиці Європейського суду з прав людини, який уже неодноразово розглядав справи за наслідками схожих перевірок в інших державах, наприклад у Польщі (рішення від 14 лютого 2006 року в справі «Турек проти Словаччини», від 24 квітня 2007 року в справі «Матиєк проти Польщі», від 17 липня 2007 року в справі «Бобек проти Польщі», від 15 січня 2008 року в справі «Любох проти Польщі»).

Так, у рішенні «Любох проти Польщі» Європейський суд з прав людини наголошує, що люстраційна процедура не може слугувати покаранням, оскільки це прерогатива кримінального права. Якщо норми національного закону допускають упровадження обмеження прав, гарантованих Конвенцією, то такі обмеження мають бути достатньо індивідуальні. Люстраційні процедури мають відповідати критеріям доступності, а при розгляді справ про люстрацію мають бути дотримані всі стандарти справедливого судового розгляду та вимог, передбачених статтею 6 Конвенції щодо кримінальних проваджень. Зокрема, особі, яка піддається люстрації, мають бути забезпечені всілякі гарантії, притаманні кримінальному переслідуванню. Такою гарантією передусім має бути презумпція невинуватості (пункт 61).

Необхідність доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, європейськими стандартами визначено як один із ключових критеріїв, що стосуються процедури люстрації, на чому наголошує Європейська комісія за демократію через право (Венеціанська комісія) у висновку від 14-15 грудня 2012 року № CDL-AD(2012)028 щодо «Закону про люстрацію» колишньої югославської республіки Македонія (пункт 7).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що Державною фіскальною службою України при винесені наказу від №21640-о від 29.10.2014 року "Про звільнення ОСОБА_3." не дотримано принципів, за якими здійснюється очищення влади (люстрація), а саме: презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, гарантування права на захист.

Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Про те, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права, йдеться в рішенні ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року «Брумареску проти Румунії» (пункт 61).

Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України у рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою ЄСПЛ. Так, у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку.

Згідно п.п. 1 п. 2 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади» встановлено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб, звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

За пунктом 1 Перехідних та Прикінцевих положень Закон України «Про очищення влади» від 16 вересня 2014 року №1682-VII набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. 15 жовтня 2014 Закон опубліковано в офіційному виданні «Голос України» №198.

Як встановлено судом зі змісту довідки від 23.10.2014р. про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі та/або трудовій книжці, з 17.02.2012р. по 24.05.2013р. ОСОБА_3 працював на посаді першого заступника начальника управління податкової міліції ДПС в Івано-Франківській області.

Відповідно, позивач підлягав звільненню відповідно до п.п. 1 п. 2 Перехідних та Прикінцевих положень Закону України «Про очищення влади» протягом десяти днів з дня набрання чинності Законом. Однак, як встановлено судом з матеріалів справи Наказ №21640-о «Про звільнення ОСОБА_3.» виданий лише від 29.10.2014 року, відтак відповідачем не дотримано вказаного терміну, а позивач продовжував перебувати на посаді першого заступника начальника оперативного управління ГУ Міндоходів в Івано-Франківській області, на яку його було призначено 24.05.2013р. відповідно до Наказу №425-о. Тобто, разом із недотриманням строків звільнення відповідачами порушено принцип правової визначеності.

За таких обставин, спірний наказ Міністерства доходів і зборів України від 29.10.2014р. №235-о «Про звільнення ОСОБА_3.» є протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на службі податкової міліції на попередній посаді.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 до Міністерства доходів і зборів України про зобов'язання виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по час поновлення на посаді, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи вимоги наведеної вище норми, тривалість вимушеного прогулу позивача склала 250 робочих днів (за період 30.10.2014р. по 30.10.2015р.).

Згідно довідки Головного управління Міндоходів України в Івано-Франківській області розмір середньоденного заробітку позивача становить 452,75 грн ((13481,74+6439,28)/44 (кількість робочих днів) =452,75)., відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.10.2014р. по 30.10.2015 року складає 113187,50 грн. Тому, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст. 256 КАС України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання постанови в частині виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць, та поновлення позивача на роботі.

Постанова суду в частині поновлення позивача та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Мотивація та докази, наведені у апеляційній скарзі, дають адміністративному суду апеляційної інстанції підстав для постановлення висновків, які спростовують правову позицію суду першої інстанції.

За таких обставин справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, оскільки вирішуючи даний публічно-правовий спір, не вірно встановлено фактичні обставини справи, надано невірну оцінку дослідженим доказам та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити , а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.04.2015р. по справі № 809/3977/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства зборів і доходів України №21640-о від 29.10.2014р. «Про звільнення ОСОБА_3.»

Поновити ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника оперативного управління Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області.

Поновити ОСОБА_3 в органах податкової міліції Головного управління Міндоходів в Івано-Франківській області.

Стягнути з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 113187 грн. (сто тринадцять тисяч сто вісімдесят сім гривень ) 50 копійок.

Постанова підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі та стягнення присудженої заробітної плати, в межах суми стягнень за один місяць, а саме в сумі 9960 грн. (дев'ять тисяч дев'ятсот шістдесят гривень) 51 копійку.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. М. Каралюс
Повний текст постанови складено та підписано 24.05.2017р.