Справа № 2-а-5-2700/10/1423
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2011 р.Справа № 2-а-5-2700/10/1423

Категорія:6.2.1Головуючий в 1 інстанції: Алєйніков В.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2011 року та на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради про захист порушених прав,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Миколаївської міської ради в яком просив: визнати незаконним та скасувати рішення №712 від 15 квітня 1969 року виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих «Про відвід Миколаївському міжколгоспному проектному інституту «Сільпроект»земельної ділянки під будівництво будівлі інституту по вул. Свердлова на розі з вулицею «Артилерійською»; визнати незаконним та скасувати пункти 43, 43.1 рішення Миколаївської міської ради №45/42 від 22 квітня 2010 року «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району міста Миколаєва»; зобовязати Миколаївську міську раду виділити позивачу земельну ділянку (прибудинкову територію) для обслуговування житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Артилерійська, 13/1; визначити порядок користування прибудинковою територією за адресами: м. Миколаїв, вул. Артилерійська, 13, 13/1.

Позивач вказував на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2004 року придбав житловий будинок 13/1 по вул. Артилерійській в м. Миколаєві. Цей будинок фактично є однією будівлею із будинком №13 по вул. Артилерійській в м .Миколаєві, який належить ОСОБА_2 та за цією загальною будівлею закріплялась земельна ділянка. На теперішній час ОСОБА_2 не визнає право позивача на користування зазначеною земельною ділянкою та чинить перешкоди у такому користуванні, а також веде забудову спільної земельної ділянки, що перешкоджає належним чином обслуговувати житловий будинок.

Миколаївська міська рада та її виконком позовні вимоги не визнали вказуючи, що підстав для скасування рішення №712 від 15 квітня 1969 року немає, адже воно було прийняте відповідно до діючого на той час законодавства, прав сторін у справі не стосується, стосується прав інших осіб, які з рішенням погодились та виконали його у повному обсязі, до того ж, встановлені законом строки для його оскарження сплинули. Також просили відмовити в задоволенні й інших, заявлених ОСОБА_3, вимог з підстав їх необґрунтованості та незаконності.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що у встановленому законом порядку набув право користування спірною земельною ділянкою, це право належним чином оформив рішенням Миколаївської міської ради №45/42 від 22 квітня 2010 року. При цьому ОСОБА_3 свого права на спірну земельну ділянку не довів, такого права ніколи не набував.

Після вислуховування сторін, дослідження письмових матеріалів справи та проведення судових дебатів у справі суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. У нарадчій кімнаті судом першої інстанції було зясовано, що для прийняття рішення по суті справи необхідно дати оцінку усім діям відповідача щодо спірної земельної ділянки, зокрема прийняттю ним рішення №45/42 від 22 квітня 2010 року. Однак це рішення не було предметом розгляду, через що на час видалення до нарадчої кімнати ухвалення рішення по суті заявлених вимог суд першої інстанції вважав неможливим.

В звязку з цим ухвалою від 28 грудня 2010 року було поновлено розгляд справи по суті заявлених вимог.

20 квітня 2011 року судом було винесено постанову, якою позов ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради задоволено частково. Визнано незаконним та нечинним пункти 43, 43.1 рішення Миколаївської міської ради №45/42 від 22 квітня 2010 року «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради по Центральному району міста Миколаєва». В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись ані з ухвалою від 28 грудня 2010 року про поновлення розгляду справи, ані з винесеною 20 квітня 2011 року постановою Центрального районного суду м. Миколаєва, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою. Апелянт просить скасувати ухвалу від 28 грудня 2010 року про обєднання позовів в одне провадження; скасувати постанову від 20 квітня 2011 року в частині визнання незаконним та нечинним рішення в межах предявленого ОСОБА_3 позову відносно рішення №45/42. В задоволенні позову з підстав, предявлених ОСОБА_3, відмовити. Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду від 31 травня 2010 року та 19 серпня 2010 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги частково є вимогами, які повинні розглядатись за правилами КАС України. Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тією обставиною, що проект відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 мав бути погоджений органом охорони культурної спадщини Миколаївської обласної державної адміністрації при тому, що технічна документація на приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2 такого погодження не містить.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки при вирішенні справи суд допустив суттєве порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 116 КАС України об'єднання позовів є можливим для забезпечення уникнення складнощів справи та уникнення порушення строків розгляду справи. Ст. 153 КАС України не передбачає такої підстави для поновлення судового розгляду після виходу до нарадчої кімнати як необхідність об'єднання з іншим позовом. В порушення вимог ст. 116, 153 КАС України після розгляду позову ОСОБА_3 на протязі більш як 2-х років про визнання незаконним рішення №712 міської Ради від 15.04.1969 р. «Про відвід Миколаївському міжколгоспному проектному інституту «Сіль проект»земельної ділянки під будівництво будівлі інституту по вул. Свердлова на розі з вул. Артилерійською», суд вийшов до нарадчої кімнати. 28.12.2010 р. суд поновив слухання справи, про що постановив ухвалу, зазначивши, що вона оскарженню не підлягає. В ухвалі суд вказав, що для завершення розгляду справи необхідно виділити питання про об'єднання позовів, що і було зроблено судом.

В одне провадження об'єднані позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання рішення №45/42 від 22.04.10 р. незаконним та про визнання рішення №712 від 15.04.1969 р. незаконним. При цьому слухання позову ОСОБА_3 про визнання рішення №45/42 від 22.04.10 р. судом на 28.12.2010 р. не було розпочато.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що це порушення процесуального Закону ускладнило розгляд справи, примусило суд ухвалити поспішно рішення про задоволення позову ОСОБА_3П про визнання рішення №45/42 від 22.04.10 р. незаконним, т. я. строки розгляду справи про визнання рішення №712 від 15.04.1969 р. вийшли за межі розумного. В результаті цього суд першої інстанції офіційно не з'ясував всіх обставин у справі, що є порушенням КАС України.

Відповідно до ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги чи заперечені, та які належить встановити при ухваленні рішення по справі. ОСОБА_3, заявляючи позов, не пов'язував свої вимоги зі статусом житлового будинку по вул. Артилерійській, 13/1, який нібито є пам'яткою культурної спадщини. Відповідно і у ОСОБА_2 не було необхідності подавати свої заперечення з цього приводу та надання доказів на підтвердження заперечень. Тобто такі дії суду порушують вимоги ст. 7, 11, 49 КАС України: принцип адміністративного судочинства - змагальність сторін, офіційне з'ясування всіх обставин у справі, та порушують права відповідача давати усні, письмові пояснення, доводи, заперечення з цих питань.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що судом в нарадчій кімнаті змінено предмет доказування, що є недопустимим.

Частиною першою ст. 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом встановленим Законом.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм судова колегія, частково погоджуючись з доводами апеляційних скарг та приходить до висновку, що допущене судом першої інстанції порушення правил підсудності, встановлених КАС України, порушило право відповідача на незалежний та неупереджений суд.

Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що постанова не може залишатися без змін і, в силу вимог ст. 198 КАС України, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до компетентного суду першої інстанції.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору заважають суду апеляційної інстанції розглянути спір по суті.

При новому розгляді справи суду слід врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, та, в залежності від встановлених обставин, вирішити спір у відповідності із нормами законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 205; 206 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2011 року скасувати, постановити по справі нову ухвалу, якою направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 07.12.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький