Справа № 2-а-6090/10/2170
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

2-а-6090/10/2170

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

——————————————————————

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2011 р.

Справа № 2-а-6090/10/2170

Категорія:8.2.6

Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача –судді Турецької І.О.

суддів –Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря – Скоріної Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс-Логістік»до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинним податкового повідомлення –рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В обґрунтування позивач зазначав, що висновки, викладені в акті перевірки не відповідають п. 4.1.6 ст.4 Закону України від 28 грудня 1994 року №334/94 –ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»(надалі Закон№334/94) тому, що за товар, якій він отримував від постачальників, розрахунок був здійснений векселями, які в подальшому були погашені грошовими коштами, шляхом їх викупу у пред'явника.

Також позивач заперечує факт порушення ним п. 4.1 ст. 4 та пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 1 Закону №334/94, а саме - не включення підприємством до складу валового доходу попередньої оплати у сумі 177 500 грн., поясняючи, що дана сума надійшла за договором відступлення права вимоги і не має статусу попередньої оплати.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року позовні вимоги ТОВ «Термекс-Логістік»- задоволено.

В апеляційній скарзі ДПІ у м. Херсоні ставиться питання про скасування судового рішення у зв’язку з порушенням норм матеріального права та про ухвалення нового про - відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апелянт зазначає про невірне застосування судом при вирішенні даного спору норм матеріального права, а саме п.п. 4.6.1, п.4.1 ст. 4, п.4.1 ст.4, пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону № 334/94.

Представник ДПІ у м. Херсоні до суду апеляційної інстанції не з’явився, про місце, день та час слухання справи, повідомлений належним чином.

Представники позивача просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З’ясувавши обставини справи, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на наступних підставах.

Так, згідно з вимогами ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що Херсонським окружним адміністративним судом дотримано вищезазначених вимог.

З’ясовуючи обставини справи суд першої інстанції встановив, що ДПІ у м. Херсоні була проведена перевірка ТОВ «Термекс-Логістік»щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2009 року по 30 червня 2010 року, валютного та іншого законодавства за період 01 січня 2009 по 30 червня 2010 року.

Перевіркою було встановлено що підприємство не включило до складу валових доходів безоплатно отриманий товар (водонагрівачі) на загальну суму 15 647 594 грн., у тому числі за І півріччя 2009 року у сумі 14 730 073 грн. та І півріччя 2010 року у сумі 917 521 грн. від контрагентів - постачальників: ТОВ «Магнолія ТК», ТОВ «Актуаль-Групп».

Кредиторська заборгованість ТОВ «Термекс-Логістік»перед ТОВ «Магнолія ТК», ТОВ «Актуаль-Групп»за отримані водонагрівачі, закрита шляхом оформлення простих векселів, а саме перед ТОВ «Магнолія ТК»векселем за №1029424 серія АА від 26 грудня 2008 року номінальною вартістю 14 730 073,36 грн. та перед - ТОВ «Актуаль-Групп»векселем за №102425 серія АА від 19 січня 2010 року номінальною вартістю 917 521,41

Також актом перевірки встановлено, що в подальшому прості векселя №1029424 серія АА від 26 грудня 2008 року та №102425 серія АА від 19 січня 2010 року позивач через повіреного продавця –ТОВ «Вікторія»викупив у наступних підприємств –векселедержавців:

- вексель №1029424 серія АА від 26 грудня 2008 року у ТОВ «Виробниче об’єднання «завод Прес - Форум»;

- вексель № 1029424 серія АА від 26 грудня 2008 року у ТОВ «ТП «Вікторія».

За придбані векселя товариством сплачені кошти в сумі 15 647 594,77 грн..

Після проведення підприємством розрахунків векселями, постачальники товарів були визнані банкрутами. Також були визнані банкрутами підприємства, в яких позивач в подальшому викупав векселя.

На зворотному боці векселів відсутні всі найменування юридичних або фізичних осіб (власників цінних паперів), які індосували ці векселя, тому прослідкувати процес обігу векселів до підприємств ТОВ ВО «Завод Прес-Форм»та ТОВ «Торгове підприємство «Вікторія»податкова служба не змогла.

ДПІ у м. Херсоні, за результатами перевірки, зроблено висновок про те, що ТОВ «Термекс-Логістік»не розрахувався за отриманий товар від ТОВ «Магнолія ТК»та ТОВ «Актуаль-Групп», по причині визнання підприємств-постачальників банкрутами, отже, такі товари є безоплатно наданими і їх слід включити до валового доходу.

На думку податкової служби, кредиторську заборгованість ТОВ «Термекс-Логістік»за отриманий товар від ТОВ «Магнолія ТК», ТОВ «Актуаль-Групп»на кінець перевіряємого періоду, тобто станом на 30 червня 2010 року слід вважати непогашеною на суми 147 300 073, 36 грн. та 9 157 521, 41 грн.

Також ДПІ вважає доведеним факт заниження товариством валового доходу за 2009 рік (4 квартал) та за І півріччя 2010 року внаслідок не включення отриманої попередньої плати від контрагента ТОВ «Кварц», яка надійшла на розрахунковий рахунок підприємства у сумі 177 500 грн.

Відповідач вважає, що зазначена сума коштів не є перерахуванням, відповідно до договору відступлення права вимоги між ТОВ «Термекс-Логістік»та ТОВ «Кварц», а є сумою, яка є попередньою платою від ТОВ «Кварц»

Обставини справи свідчать, що ТОВ «Термекс –Логістік»01 вересня 2009р уклало договір відступлення права вимоги між ним та ВАТ «Кварц», ТОВ «Термекс»у сумі - 328 000 грн.

Умовами договору передбачено, що ТОВ «Термекс-Логістік»(первісний кредитор), з однієї сторони, передає, а ВАТ «Кварц»(новий кредитор) приймає на себе право вимоги, яка належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором поставки з наданням комерційного кредиту № ЧРН 02/12 від 02 грудня 2006 року, укладеним між первісним кредитором та товариством з обмеженою відповідальністю «Термекс»(Боржник) у сумі 328 000 грн.

Відповідно до умов договору після перерахування новим кредитором сум, зазначених в договорі, боржник вважається вільним перед первісним кредитором по своїх зобов'язаннях.

До нового кредитора переходять всі права, які забезпечували виконання зобов'язань боржником.

За умовами договору новий кредитор перераховує первісному кредитору суму заборгованості боржника за зобов'язанням до 15 грудня 2009 року; первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором на протязі 1 календарного дня з моменту повної оплати; новий кредитор набуває право вимоги за цим договором після повної сплати первісному кредитору суми заборгованості боржника.

04 грудня 2009 року ВАТ «Кварц»фактично було перераховано на адресу первісного кредитора - ТОВ «Термекс-Логістік»кошти у сумі 213 000 грн., термін перерахування яких зазначений договором - до 15 грудня 2009 року, але перерахування ВАТ «Кварц»відбулося на 115 000 грн. менше, ніж передбачено в вищезазначеному договорі.

Станом на 30 червня 2010 року перерахування новим кредитором - ВАТ «Кварц»на адресу ТОВ «Термекс-Логістік»кошти у сумі 115 000 грн. не відбулося.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Термекс-Логістік»обґрунтовано не погодився з доводами відповідача щодо заниження підприємством валового доходу на загальну суму 3 956 273 грн. та щодо заниження податкового зобов’язання з податку на додану вартість на суму 355 500 грн.

Так, згідно пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону № 334/94 до складу валового доходу включаються в тому числі вартість товарів (робіт, послуг), безоплатно наданих платнику податків у звітному періоді.

Відповідно до п. 1.23 ст.1 Закону № 334/94 безоплатно надані товари - це товари, що надаються платником податку, згідно з договорами дарування, іншими договорами, які не передбачають грошової або іншої компенсації вартості таких матеріальних цінностей і нематеріальних активів їй їх повернення.

Отже, при отриманні платником податків товару за договорами, які не передбачають компенсації, у такого платника не виникає кредиторської заборгованості, тобто, обов'язку щодо надання компенсації шляхом перерахування коштів, зустрічної поставки, видачі векселя за отриманий товар.

Умовами договору укладеному ТОВ «Термекс-Логістік»з ТОВ «Актуаль-Групп»було передбачено, що розрахунки за придбаний товар можуть бути здійснені векселем.

В оплату кредиторської заборгованості перед постачальником у сумі 917521,41 грн. позивачем 19 січня 2010 року було видано вексель №1029425, який в подальшому було погашено шляхом викупу.

Аналогічна ситуація склалася за угодою з ТОВ «Магнолія ТК», де в оплату вартості отриманих водонагрівачів позивач видав вексель від 26 грудня 2008 року № 1029424 на загальну суму 14730073,36 грн.

Даний вексель було погашено грошовими коштами шляхом його викупу у пред'явника.

Вексель це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до ст. 4 Закону України № 2374-ІІІ від 05 квітня 2001 року «Про обіг векселів в Україні»(далі - Закон № 2374) видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги.

Умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів обов'язково відображається у відповідному договорі, який укладається в письмовій формі.

Жодна норма діючого законодавства не містить вимог щодо способу погашення векселів (шляхом викупу або шляхом пред'явлення його до сплати останнім векселеотримувачем) та будь-яких специфічних вимог щодо їх обігу (наявність або відсутність на зворотному боці векселя індосаменту).

Більш того, правова можливість такої операції прямо передбачена в абз. 3 п. 1 Рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 29 жовтня 2002 року № 321 «Про визначення операцій, що не відносяться до торгівлі цінними паперами як виду професійної діяльності».

Суд першої інстанції правильно зазначив, що діючим законодавством не передбачено можливості, в залежності від наведених вимог, класифікувати угоду купівлі-продажу із застосування векселя як засобу платежу, як наприклад договір дарування.

Векселі видаються тільки за угодами купівлі-продажу, за фактично поставлені товари та погашаються виключно грошовими коштами.

При видачі векселя припиняються грошові зобов'язання відносно платежу за угодою та виникають грошові зобов'язання відносно платежу за векселем.

Позивач мав право видати векселя на суму, яка не перевищувала кредиторської заборгованості за поставлений товар.

При цьому, у позивача, згідно пп. 4.1.1 та абз. 5 пп. 7.6.1 Закону № 334/94 валові доходи не збільшуються на номінал емітованих векселів.

Доводи апелянта про порушення позивачем пп. 7.6.1 ст. 7 Закону № 334/94, зокрема не відображення у валових витратах операцій з викупу власних векселів, в якості операцій з цінними паперами, не можуть бути взяти до уваги, так як відповідно до останнього абзацу п.7.6.1 ст. 7 норми цього пункту, не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку.

Податкова служба вважає, що відсутність на бланках спірних векселів індосаментних записів, не дає можливості прослідкувати, як власні векселі позивача в процесі обігу, потрапили до підприємств, в яких ці векселі були викуплені, а це на її думку є порушенням ст.11-20 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги ці ствердження і вважає, що індосаментний напис не є обов'язковим реквізитом векселя, а сам вексель може передаватися за актами приймання-передачі.

Прості векселя № 1029424 серія АА та № 102425 серія АА мають всі необхідні реквізити, передбачені статтями 75, 76 Уніфікованим законом про переказні векселі та прості векселі, містять індосамент «на пред'явника», тобто мають силу бланкового індосаменту і відповідно можуть передаватись третій особі без вчинення індосаменту (ст. 14 Уніфікованого закону).

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що висновок відповідача про необхідність відображення проведених операцій за купівлею цінних паперів від ТОВ ВО «Завод Прес-Форм»та ТОВ торгове підприємство «Вікторія»у сумі 14 730 073,36 грн. та в сумі 917 521,41 грн. в податковому обліку як витрати підприємства, суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, пп. 7.6.1 п. 7.6 ст. 7 Закону № 334/94 передбачено, що в податковому обліку відображається фінансовий результат між витратами на придбання цінних паперів, та доходами, отриманими (нарахованими) від продажу (відчуження) цінних паперів. Норми цього пункту не поширюються на операції з емісії корпоративних прав або інших цінних паперів, що здійснюються платником податку, а також з їх зворотного викупу або погашення таким платником податку. Отже, оподаткування операцій з викупу власних векселів не може відбуватись за правилами пп. 7.6.1 ст. 7 Закону, як це зазначено в акті перевірки.

Згідно ст. 70 Уніфікованого Закону позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються з дати настання строку платежу.

Відповідно до ст. 77 даного Закону ті ж самі вимоги розповсюджуються на векселедавця простого векселя.

Таким чином, позовна давність, тобто строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав встановлюється в межах трьох років з моменту настання строку платежу по векселю.

Після закінчення даного строку векселедавець включає суму боргу за векселем до валового доходу на підставі пп. 4.1.6 Закону № 334/94, коли така сума згідно абз. 4 пп. 1.22.1 Закону набуває статус безповоротної фінансової допомоги.

Проаналізувавши фактичні обставини справи щодо не включення позивачем до складу валового доходу попередньої оплати у сумі 177 500грн., отриманих по договору відступлення права вимоги, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідач необґрунтовано не взяв до уваги зміст договору про відступлення права вимоги від 01 вересня 2009 р., а також обставини того, що він не визнаний нікчемним або недійсним, та реквізити платіжних документів ВАТ «Кварц», такі як «призначення платежу».

ВАТ «Кварц»перерахувало грошові кошти на користь позивача з призначенням платежу –за договором про відступлення права вимоги, тому позивач, як отримувач коштів повинен відобразити їх саме за договором про відступлення права вимоги.

До суду першої інстанції був наданий лист товариства з додатковою відповідальністю завод «Кварц», з якого вбачається, що останнє підтверджує свій статус нового кредитора по відношенню до ТОВ «Термекс».

Та обставина, що ТОВ «Кварц»перераховано на користь позивача коштів на 115 000 грн. менше, ніж передбачено договором відступлення вимоги, не впливає на законність даного договору та не змінює цільове призначення перерахованих коштів.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду вважає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв’язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195 –196, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, п.1 ч.1 ст.205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Херсоні - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2011 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Термекс-Логістік»до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання нечинними податкових повідомлень –рішень –залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова