Справа № 809/451/17
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

іменем України

"18" травня 2017 р. № 809/451/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.,

при секретарі Бунич Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ухвалою суду від 28.03.2017 року відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, Комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області про визнання протиправним та скасування рішення про визначення порядку участі ОСОБА_4 у вихованні дочки ОСОБА_5 за №02-17/02-24 від 10.02.2017 року, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 26.04.2017 року в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено ОСОБА_3.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає до закриття з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз вказаних положень свідчить про те, що у випадку, якщо суб'єкт у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Судом встановлено, що позивач оскаржує рішення Комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької районної державної адміністрації, яким на переконання ОСОБА_4 порушене його право на участь у вихованні дочки ОСОБА_5

За таких обставин, правовідносини, що виникли сторонами, пов'язані з правом позивача на виховання дитини, яке по своєму змісту та суті не є публічно правовим, а тому на переконання суду вказаний спір є сімейним, що виключає можливість його вирішення в порядку адміністративного судочинства з огляду на нижчевикладене.

Згідно ч. 1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному звязку з частиною 1 тієї самої статті, з диспозиції якої слідує, що захист прав та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із сімейних відносин, у порядку цивільного судочинства. Поняття сімейні відносини, на думку суду, в контексті змісту наведеної норми включає і право батька на участь у вихованні дитини, оскільки дана норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За змістом ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

На переконання суду, приймаючи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного зясування всіх обставин у справі і обовязок субєкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Таким чином розгляд даної справи не належить до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

провадження у справі закрити.

Розяснити позивачу, що вирішення даного спору відноситься до юрисдикції місцевого загального суду, визначеного відповідно до підсудності, встановленої чинним Цивільно процесіального кодексу України, а повторне звернення до адміністративного суду з тією самою позовною заявою не допускається.

Одночасно роз'яснити позивачу його право на повернення у встановленому порядку судового збору, сплаченого за подання даного адміністративного позову.

Згідно ст.254 КАС України ухвала набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гундяк В.Д.

Ухвала складена в повному обсязі 19.05.2017 року.