Справа № 820/821/17
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"16" травня 2017 р. № 820/821/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Савинська"
до Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкового повідомлення-рішення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Савинська", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Скасувати податкове повідомлення-рішення від 17.11.2016 р. № Головного управління ДФС у Харківській області.

2. Стягнути на користь Позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області.

В обґрунтування позову зазначено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області було проведено перевірку позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Савинська", за результатами якої складено Акт від 17.10.2016р. № 642/20-40-14-03-08/37010685 Про результати документальної планової перевірки ТОВ "АПК Савинська" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року.

На підставі Вищевказаного Акту від 17.10.2016р. № 642/20-40-14-03-08/37010685 відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 17.11.2016 р. № , яким Позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 372 693,00 грн.

Позивач з зазначеним податковим повідомленням-рішенням від 17.11.2016 р. № не погоджується, вважає його незаконним та таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що податкове повідомлення-рішення від 17.11.2016 р. № є законним та таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській було документальну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія Савинська» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.06.2016 року .

За результатами перевірки складено акт від 17.10.2016 р. № 642/20-40-14-03-08/37010685 яким встановлено порушення позивачем пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 та пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК, що призвело до заниження об'єкту оподаткування за 2016 р. у сумі 1 372 693 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем видано податкове повідомлення-рішення від 17.11.2016 р. № , яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 372 693,00 грн.

В результаті адміністративного оскарження рішенням ДФС України від 20.01.2017 р. № 1244/6/99-99-11-01-01-25 вказане податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарга позивача у цій частині - без задоволення.

Суд зазначає, що предметом розгляду справи є застосування положень п.п. 140.5.7. п.140.5 ст.140 Податкового кодексу України.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01.03.2016 р. між позивачем і Компанією «Анкор Інвестментс Лімітед» (Кіпр) було укладено Ліцензійний договір № 13-03-16 про передачу прав на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг). За умовами ліцензійного договору «Анкор Інввестментс Лімітед» (Ліцензіар) надає позивачу (Ліцензіату) за винагороду на строк дії цього договору невиключну ліцензію на використання торговельної марки - знаку для товарів і послуг «агропромхолдинг «АСТАРТА-КИЇВ», права на який захищені свідоцтвом України від 10.08.2007 р. №80237.

Додатком № 1 до ліцензійного договору сторони встановили розмір винагороди за використання торговельної марки - 48 500 Євро або 52 806,80 доларів США.

Актом приймання-передачі від 01.03.2016 р. Ліцензіар передав Ліцензіату невиключну ліцензію (невиключні права) на використання Торгівельної марки.

05.04.2016 р. позивач виплатив Компанії «Анкор Інвестментс Лімітед» винагороду за ліцензійним договором у розмірі 52806,80 доларів США, що еквівалентно 1 372 693,00 грн.

Відповідно до пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України, фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму витрат по нарахуванню роялті у повному обсязі, якщо роялті нараховані на користь:

1) нерезидентів, що зареєстровані у державах (на територіях), зазначених у підпункті 39.2.1.2 пункту 39.2 статті 39 цього Кодексу;

2) нерезидента, який не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) роялті, за виключенням випадків, коли бенефіціар (фактичний власник) надав право отримувати роялті іншим особам;

3) нерезидента щодо об'єктів, права інтелектуальної власності щодо яких вперше виникли у резидента України.

4) нерезидента, який не підлягає оподаткуванню у відношенні роялті в державі, резидентом якої він є;

5) особи, яка сплачує податок у складі інших податків, крім фізичних осіб, які оподатковуються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу;

6) юридичної особи, яка відповідно до цього Кодексу звільнена від сплати цього податку чи сплачує цей податок за ставкою, іншою, ніж встановлена в пункті 136.1 статті 136 цього Кодексу.

Вимоги цього підпункту можуть не застосовуватися платником податку, якщо:

операція є контрольованою та сума роялті відповідає рівню звичайних цін, що обгрунтовано у звіті про контрольовані операції та відповідній документації, що подаються відповідно до статті 39 цього Кодексу;

або

операція не є контрольованою та сума роялті підтверджується платником податків за правилами звичайних цін відповідно до процедури, встановленої статтею 39 цього Кодексу, але без подання звіту.

Суд зазначає, та вказаний факт не заперечувався сторонами по справі, що господарська операція з використання позивачем торгівельної марки і виплати роялті за її використання не є контрольованою, а отже сума витрат у цьому випадку повинна підтверджуватися платником податків за правилами звичайних цін відповідно до процедури, встановленої ст. 39 ПК України, але без подання звіту.

Щодо твердження відповідача, що ненадання позивачем під час проведення перевірки підтвердження рівня звичайних цін за операцією з виплати роялті за наслідками якогоо відповідач дійшов до висновку про необхідність застосування до позивача пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України, то зазначене твердження суд вважає безпідставним, оскільки згідно з пп. 39.4.1 п. 39.4 ст. 39 ПК України (на яку посилається сам податковий орган), для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік.

Крім цього суд звертає увагу, що положеннями п. 39.4 ст. 39 ПК України визначено, що «Складення та подання звіту про контрольовані операції та документації з трансфертного ціноутворення», а також пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 ПК України, який прямо відсилає до ст. 39 ПК України у випадках, коли мова йде про неконтрольовані операції.

Як було встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, що для господарської операції з виплати роялті на користь Компанії «Анкор Інвестментс Лімітед» звітним періодом є 2016 рік, який на момент проведення перевірки і складання Акту перевірки ще не завершився, а отже суд приходить до висновку, що позивач, згідно з правилами і процедурою, визначеною у ст. 39 ПК України, з об'єктивних причин не міг надати до перевірки документацію на підтвердження рівня звичайних цін, оскільки така документація може і повинна складатися після завершення звітного періоду (у даному випадку - 2016 року).

Така позиція суду також підтверджується Державною фіскальною службою України в індивідуальній податковій консультації, що була надана позивачу.

Судом встановлено, що 31.10.2016 р. позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з запитом № 586 про надання роз'яснення щодо підготовки документації з трансфертного ціноутворення.

На підставі ст. 52 ПК України Державна фіскальна служба України надала Позивачу роз'яснення від 02.12.2016 р. № 26/33/6/99-99-15-02-02-15, у якому, зокрема, зазначила:

«Для цілей нарахування податку на прибуток підприємств контрольованими операціями є господарські операції, якщо одночасно виконуються такі умови:

річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 млн. гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 млн. гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податкових (звітний) рік (пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 ПК України).

Для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням звітним періодом є календарний рік (пп. 39.2.1.7 пп. 39.2.1 п. 39.2 ст. 39 Кодексу).

Таким чином, оскільки вартісні критерії контрольованих операцій встановлені в розрахунку на рік, рішення про незбільшення фінансового результату відповідно до пп. 140.5.7 п. 140.5 ст. 140 Кодексу приймається платником податків, який не здійснював контрольовані операції, лише за підсумками відповідного податкового (звітного) року.

Обґрунтування, що операція не є контрольованою та сума роялті підтверджується платником податків за правилами звичайних цін відповідно до процедури, встановленої ст. 39 Кодексу, надається вищезазначеним платником на запит контролюючого органу під час проведення документальної перевірки за звітний період, за підсумками якого платником податку прийнято рішення про не збільшення фінансового результату».

Враховуючи вище викладене суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення позивачу суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а отже податкове повідомлення-рішення від 17.11.2016 р. № підлягає скасуванню як таке що винесено з порушенням норм чинного законодавства України.

Судові витрати підлягають стягненню згідно положень ст. 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Савинська" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 17.11.2016 року № .

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія Савинська" сплачений судовий збір у сумі 20590 (двадцять тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова у повному обсязі виготовлена 19 травня 2017 року.

Суддя Спірідонов М.О.