Справа № 826/2205/17
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

19 травня 2017 року № 826/2205/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрянської Я.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до Генерального штабу Збройних Сил України в особі фінансового управління,

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною відмову відповідача включити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення;

- зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною відмовою відповідача у не включені щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у письмовому запереченні проти позову. Разом з тим, представником відповідача заявлено клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду з огляду на пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів.

Так, згідно з частиною другою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, з урахуванням того, що про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів позивач, як стверджує останній, дізнався лише з листа від 24.01.2017 № 5/з, як було зазначено, не спростовано відповідачем, а звернувся позивач до суду 08.02.2017 (що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява разом з доданими документами), суд дійшов до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив:

Наказом Міністерства оборони України від 07.07.2015 № 417 (по особовому складу) згідно з частиною шостою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, підполковника запасу ОСОБА_1 , начальника інформаційно-аналітичної групи організаційно-планового управління Озброєння Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я). Вислуга років у ЗС: календарна - 21 рік 10 місяців; пільгова 22 роки 2 місяці.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2015 № 144 позивача виключено із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на облік до Солом`янського районного у місті Києві військового комісаріату. Виплачено надбавку в розмірі 15% посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, надбавку за виконання особливо важливих завдань в розмірі 80% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, премію за особистий внесок в загальні результати служби в розмірі 90% місячного грошового забезпечення з 1 липня по 22 серпня 2015 року.

Як зазначено позивачем, при звільнені з військової служби у запас йому було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування 60% щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889.

У зв`язку з зазначеним, 16.01.2017 до відповідача було направлено адвокатські запити представника позивача з проханням пояснити, з яких підстав до суми щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії, які враховуються під час обчислення пенсії, підполковнику ОСОБА_1 не було включено розмір щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, а також чи сплачувався зі вказаної суми єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Листом від 24.01.2017 № 5/з відповідач повідомив позивача, що відповідно до п. 8 Інструкції про розмір і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом міністра оборони України від 15.11.2010р. №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.09.2012 за №1540/21852, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо не включення до складу грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, яку отримував позивач у період служби та з якої сплачувались страхові внески та у зв`язку із цим про зобов`язання вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи даний адміністративний спір суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною четвертою статті 9 даного Закону визначено, що розмір грошового забезпечення встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінет Міністрів України від 22.09.2010 №889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі по тексту - Постанова) встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

Так, згідно з підпунктом 2 пункту 1 Постанови, військовослужбовцям Збройних Сил встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду в наступних розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Згідно з частиною другою статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2016 у справі №826/4008/16, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 залишена без змін, позов ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_2 , фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, третя особа: ГУ ПФ України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, задоволено повністю.

З зазначеного судового рішення вбачається, що судом було встановлено, що «щомісячна додаткова грошова винагорода військовослужбовця, яку він отримував під час проходження служби, з якої нараховані і сплачені страхові внески, має бути включена до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення пенсії.
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постановах від 03.06.2014 у справі №21-169а14 та від 15.04.2014 у справі №21-78а14.
Судом встановлено, що на час звільнення позивача з військової служби розмір його грошового забезпечення включав додаткову грошову винагороду, яка становила у грудні 2013 року - 40% та з січня 2014 року по грудень 2015 року - 60% цього забезпечення.
Оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, та з якої у свою чергу, нараховувались та сплачувались страхову внески, то в силу положень статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вона повинна включатися до довідки про додаткові види грошового забезпечення…».
Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 №260 військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 24.01.2017 № 5/з перерахунок вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 здійснено з наступних складових грошового забезпечення:

- оклад за військове звання - 130,00грн.;

- посадовий оклад - 1 350,00грн.;

- надбавка за вислугу років 35% - 518,00грн.;

- надбавка за виконання особливо важливих завдань 80% - 1 598,40 грн.;

- надбавка за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 15% - 202,50грн.;

- премія 90% - 1 215,00грн.

Разом 5 013,90 грн.

Розмір нарахованої та виплаченої грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 склав 55 152,90 грн. (5 013,90*22*50%=55 152,90), де 22 - це кількість повних календарних років служби позивача у Збройних Силах України; 50% - це розмір місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно вимог п. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Але, згідно грошового атестату серії ЗУ № 016 та довідки форма №305/66 від 27.01.2017, виданих фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України, до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 також входить щомісячна додаткова грошова винагорода в розмірі 60%.

Зазначена винагорода розраховується, виходячи з усіх основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій.

Отже, оскільки зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена постановою Кабінету Міністрів України, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, тобто мала постійний характер, то в силу положень статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні, отже відмова відповідача оформлена листом № 5/з від 24.01.2017 включити винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення є протиправною.

Враховуючи встановлену протиправність відмови відповідача включити щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення, суд погоджується з позовними вимогами про зобов`язання відповідача виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 22 повних календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Генерального штабу Збройних Сил України щодо не включення щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховано одноразову грошову допомогу у разі звільнення.

3. Зобов`язати Генеральний штаб Збройних Сил України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.
Суддя Я.І. Добрянська