Справа № 815/2065/17
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2065/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л. І.

при секретарі судового засідання - Галушко А. В.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 представника позивача - ОСОБА_2 (по довіреності)

представника відповідача - Білоконь Н. О. (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. з адміністративним позовом до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу ГУ ДМС України в Одеській області №58 від 27.03.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання відповідача у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач та представник позивача в судове засідання з'явилися, адміністративний позов підтримали, оскільки наказ про відмову в прийнятті заяви позивача для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту необґрунтований та неправомірний, прийнятий без дослідження всіх обставин, оскільки позивач був вимушений залишити країну свого походження через побоювання за своє життя та здоров'я через етнічне походження - приналежність до національної меншин узбеків і наразі ризик переслідування при поверненні до країни походження зберігається.

Представник відповідача в судове засідання з'явився. З наявних в матеріалах справи заперечень на позов (аркуші справи 20-25) вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки позивач не підпадає під критерії, визначені п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Інформацією по країні походження встановлено, що в регіоні постійного проживання позивача відсутні відкриті збройні конфлікти, звернення позивача із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту вважається елементом зловживання процедурою набуття міжнародного захисту та вказує на інші причини звернення (економічні, пошуки кращого життя тощо, бажання легалізуватися на території нашої країни), аніж побоювання зазнати переслідувань в країні громадянської належності, а тому оскаржуваний наказ є правомірним та скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є громадянкою Киргизстану, уродженкою м. Джалал-Абад, за національністю - узбечка, за віросповіданням - мусульманка - сунітка, рідна мова узбекська, на середньому рівні розуміє російську, має незакінчену середню освіту, яку здобула протягом 1980-1988 років в загальноосвітній школі №82 в м. Джалал-Абад. У період з 1991-1993 років працювала на швейній фабриці «Кележік», з 1993 року по теперішній час не працює, не була членом жодної політичної, молодіжної, військової, громадської чи інших організацій в країні громадянської належності так і за її межами. За сімейним станом перебуває в шлюбі з громадянином Киргизстану ОСОБА_6, з яким має спільного неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_1 виїхала разом з родиною з Киргизстану в червні 2010 року авіарейсом Ош (Киргизстан) - Москва (РФ). На території РФ перебувала протягом трьох діб, після чого виїхала до України потягом сполученням Москва (РФ) - Одеса (Україна). Кожні три місяці позивач виїжджала з України до кордону з РФ з метою проставляння виїзду/в'їзду в Україну з метою продовження терміну легального перебування в Україні. В січні 2012 року позивач повернулася до м. Джалал - Абад (Киргизстан) з метою догляду за хворим батьком, де перебувала протягом трьох місяців. Під час перебування в Киргизстані (м. Джалал - Абад) позивач зверталася до державної реєстраційної служби Киргизстану з метою оформлення нового паспортного документу. 09.01.2012 року ОСОБА_1 отримала новий паспортний документ НОМЕР_1 терміном дії до 09.01.2022 року. Виїзд з Киргизстану до України відбувся в квітні 2012 року авіарейсом Ош (Киргизстан) - Москва (РФ) - Одеса (Україна). В червні 2014 року позивач втретє виїхала до Киргизстану з метою відвідування близьких родичів, а саме матері, яка проживає в Киргизстані та знаходилась там протягом місяця. 20.07.2014 року позивач виїхала з Киргизстану до України літаком, авіасполученням Ош (Киргизстан) - Москва (РФ) - Одеса (Україна). У Киргизстані (м. Джалал - Абад) залишилися проживати мати позивача та її брат з родиною (дружина та троє дітей). Також в Киргизстані проживають близькі родичі її чоловіка, зокрема, сестра ОСОБА_3, рідний брат проживає в Узбекистані.

Причиною виїзду ОСОБА_1 з країни громадянської належності за даними анкетування та співбесіди з нею є відсутність сенсу їхати до Киргизстану враховуючи відсутність там роботи та житла, яке згоріло через військові дії 2010 року. На час військових дій, які мали місце на території Киргизстану в травні 2010 року позивач разом із родиною (чоловіком та сином) переїхала до Узбекистану у м. Ханабад, де прожила протягом 9 діб у міській школі. З м. Ханабад повернулася разом із родиною до Киргизстану (м. Джалал - Абад), де оселилася у батьків, оскільки її родинний будинок було знищено під час військових дій. Через відсутність майна та роботи чоловік позивача прийняв рішення виїхати з Киргизстану до України, куди його запросив друг. Під час проживання та приїздів до Киргизстану (м. Джалал - Абад) позивач не зазнавала жодних переслідувань або дискримінації ані з боку офіційної влади Киргизстану, ані з боку недержавних агентів.

ОСОБА_1 16 березня 2017 року звернулася до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою №38 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 44-46).

За результатами розгляду особової справи № 2017OD0033 громадянки Киргизстану ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області 27 березня 2017 року, на підставі п. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», складений висновок щодо відмови в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуші справи 89-93).

Наказом Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області №58 від 27 березня 2017 року, у відповідності до п. 6 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», позивачу відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно громадянки Киргизстану ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2., особова справа № 2017OD0033 (аркуш справи 86).

ОСОБА_1 29 березня 2017 року отримала повідомлення № 5/1-83/1 від 27.03.2017 року про відмову їй та її неповнолітній дитині в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видане на підставі наказу ГУ ДМС України в Одеській області № 58 від 27.03.2017 року (аркуші справи 10-11), не погодилася із прийнятим наказом та оскаржила його до суду.

Суд вважає оскаржуваний наказ ГУ ДМС України в Одеській області правомірним та таким, що скасуванню не підлягає, а позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Необхідність доказування наявності умов для надання статусу біженця знаходить своє підтвердження у міжнародно-правових документах. Згідно з п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Виходячи із змісту Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», поняття «біженець» включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця. До таких підстав відносяться: знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання; неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження; наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов'язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.

При цьому «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб'єктивної та об'єктивної сторін. Суб'єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалася навколо неї. Саме під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об'єктивна сторона пов'язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальна інформація по країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27.04.2004 № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

Таким чином, особа, яка звертається із заявою про надання, їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту має довести, що її побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є обґрунтованими, або її життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і вона не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до положень п. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 цього Закону.

В матеріалах особової справи ОСОБА_1 міститься її заява-анкета про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (аркуш справи 44), з якої вбачається, що звернення за захистом в Україні позивача обумовлено відсутністю в країні громадянської належності роботи та житла, тобто зазначена заява є очевидно не обґрунтованою. В заяві не зазначені причини виїзду з країни громадянської належності, які б підпадали під критерії, передбачені п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

В подальшому позивач зазначає про наявність в Киргизстані в 2010 році бойових дій, що призвело до втрати житла та не можливості повернутися до країни громадянської належності, однак ці обставини суд також вважає явно не обґрунтованими з наступних підстав.

Позивач в матеріалах особової справи, зокрема, в протоколі співбесіди та анкеті не зазначає про будь-які переслідування її або членів її родини, вона не є членом будь-якої політичної партії, релігійної та іншої організації, під час розгляду справи позивач в своїх поясненнях не наводить будь-яких прикладів або обставин, які б свідчили про загрозу її життю та здоров'ю в Киргизстані.

В Киргизстані проживають родичі ОСОБА_1, які не зазнають будь-яких переслідувань та їх життю нічого не загрожує, позивач неодноразово з 2010 року приїжджала на Батьківщину, проживала там певний час та поверталася в України, що свідчить про відсутність небезпеки для життя та здоров'я позивача в країні громадянської належності.

Крім того, за інформацією по країні походження в квітні 2010 року відбувалися революційні дії в Киргизстані, які закінчилися та з жовтня 2010 року ситуація в країні стабілізувалась, було проведено референдум з прийняттям нової конституції країни. На даний час будь-яких військових дій на території країни не відбувається.

Суд звертає увагу на те, що позивач виїхала з Киргизстану до Російської Федерації легально, на території якої перебувала протягом певного часу та згідно із п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вона знаходилася в третій безпечній країні, однак не звернулася за наданням статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту за місцем знаходження.

Таким чином, всі вищезазначені обставини свідчать, про те, що ОСОБА_1 покинула Батьківщину через брак коштів, відсутність житла та роботи, бажає легалізуватися на території України з метою кращого життя, її життю і здоров'ю на Батьківщині нічого не загрожує, вона не підпадає під критерії для надання статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту, її заява є явно не обґрунтованою, а тому відсутні підстави для задоволення її позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу ГУ ДМС України в Одеській області №58 від 27.03.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2., біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 22.05.2017 року.

Суддя Л. І. Свида

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання неправомірним та скасування наказу ГУ ДМС України в Одеській області №58 від 27.03.2017 року про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання ГУ ДМС України в Одеській області у відповідності з процедурою, передбаченою ст. 8 Закону, прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - відмовити.

22 травня 2017 року.