Справа № 826/22499/15
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Вольфа Олександра Леонідовича, Старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м.Києва Шеремет Юлії Михайлівни, треті особи - ОСОБА_5, Відповідальний зберігач - представник стоянки Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві Вольфа Олександра Леонідовича (далі - Відповідач 1), Старшого державного виконавця державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м.Києва Шеремет Юлії Михайлівни (далі - Відповідач 2), треті особи: ОСОБА_5 (далі - Третя особа 1), Відповідальний зберігач - представник стоянки Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (далі - Третя особа 2) про визнання неправомірною та незаконною бездіяльності Відповідачів щодо невиконання судових рішень, які набули законної сили;

визнання неправомірною та незаконною бездіяльності Відповідачів щодо передачі законному власнику ОСОБА_2 транспортного засобу автомобіля марки TОYOTA модель CAMRY (2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 10.07.2012, який належить на праві приватної власності;

зобов'язання Відповідачів виконати рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 17.03.2015 по справі № 755/32439/14-ц та рішення Апеляційного суду м. Києва від 16.04.2015 по справі № 22-3482;

зобов'язання винести постанову з затвердженням начальником відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м.Києва Вольфа О.Л. про скасування процесуального документу, а саме акта опису й арешту майна від 22.10.2014 по виконавчому провадженню № 34021431;

зобов'язання Відповідачів відповідно до рішень судів видати вимогу про передачу законному власнику ОСОБА_2 транспортного засобу автомобіля марки TОYOTA модель CAMRY (2011 року випуску), реєстраційний номер НОМЕР_1, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2), свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 10.07.2012, який належить на праві приватної власності, в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані всіх його вузлів та агрегатів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Третьої особи 1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.02.2012 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення у цивільній справі №2-539/2011 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «АКБ «Київ» 1 164 013,09 грн.

13.08.2012 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №2-539/1/2011 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «АКБ «Київ» заборгованості за договором про надання кредиту №145 від 11.12.2006 на загальну суму 1 160 674,10 грн., судових витрат по сплаті судового збору в сумі 3 219 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120, 00 грн, - всього на загальну суму 1 164 013,09 грн.

16.08.2012 року ПАТ «АКБ Київ» звернулося до ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва із заявою про відкриття виконавчого провадження для виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва №2-539/1/2011.

30.08.2012 року головним державним виконавцем Коровайко О.Є. органу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 2- 539/1/2011, виданого 13.08.2012 Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «АКБ «Київ» боргу в сумі 1 164 013,09 грн.

Також, головним державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП №34021431 прийнято: постанову від 10.09.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_5 в межах суми звернення стягнення 1 164 013,09 грн.; постанову від 27.02.2013 року про розшук майна боржника транспортний засіб марки TОYOTA, модель CAMRY, 2011 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, ДНЗ НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 від 10.07.2012 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17.03.2014 року у справі №761/5644/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва, третя особа: ПАТ «АКБ «Київ» про виключення з акту опису та звільнення з-під арешту майна, задоволено заяву ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення у виконавчому провадженні ВП №34021431.

06.03.2014 року заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 398/6825/13-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ВДВС Дніпровсього РУЮ м.Києва про визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту позов ОСОБА_2 задоволений частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки TОYOTA, модель CAMRY, 2011 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 від 10.07.2012 року. Знято арешт з 1/2 частини цього транспортного засобу, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.09.2012 року. Скасовано постанову від 27.02.2013 року про розшук майна боржника, а саме зазначеного автомобіля.

На виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.03.2014 року та ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 17.03.2014 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. *****органу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м.Києві в межах виконавчого провадження ВП № 34021431 прийнято 03.04.2014 року постанову про звільнення майна боржника з-під арешту 1/2 частини автомобіля марки TОYOTA, модель CAMRY, 2011 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 від 10.07.2012 року, на яку за рішенням суду визнано право власності за ОСОБА_2, згідно постанови №34021431 від 10.09.2012 року; 03.04.2014 року постанову про припинення розшуку транспортного засобу боржника, згідно постанови №34021431 від 27.02.2013 року; 28.04.2014 року постанову про зупинення виконавчого провадження.

22.06.2014 року рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області заочне рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.03.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_2 у задоволення позову відмовлено.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.07.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: ПАТ «АКБ «Київ» про виключення з акту опису та звільнення з-під арешту майна відмовлено.

28.10.2014 року рішенням Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01.07.2014 року - скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_5 до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «АКБ «Київ», про виключення з акту опису та звільнення з-під арешту майна задоволено частково. Знято арешт з майна належного на праві власності ОСОБА_5, а саме: АГЗП, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; апартаменти готельного комплексу НОМЕР_5, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; нежитлові приміщення по АДРЕСА_3, що був накладений постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 10.09.2012 у виконавчому провадженні №34021431.

За таких обставин, 16.07.2014 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. винесені постанови про поновлення виконавчого провадження; про арешт майна боржника; про оголошення заборони на його відчуження в межах суми звернення стягнення у розмірі 1 164 013,09 грн; постановою від 08.09.2014 року про розшук майна боржника оголошено у розшук автомобіль.

Крім того, 22.10.2014 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. складено акт опису та арешту майна ОСОБА_5, щодо вказаного автомобіля, який передано на відповідальне зберігання представнику Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України Кравченку А.В. згідно акту приймання-передачі арештованого майна від 22.10.2014 року.

Згідно Звіту ТОВ «Українська експертна група» від 12.02.2015 року незалежної оцінки майна - колісного транспортного засобу TОYOTA CAMRY, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, ринкова вартість автомобіля становить 527 597 грн.

17.03.2015 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/32439/14-ц задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: ПАТ «АКБ «Київ» про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Поділено майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, наступним чином: визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в рівних частина (1/2 частина) право власності на автомобіль марки TОYOTA, 2011 року випуску, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4.

16.04.2015 року рішенням Апеляційного суду міста Києва у справі №22-3482, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровським районним судом міста Києва від 16.01.2015 року задоволено частково, а саме: рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16.01.2015 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно скасовано та ухвалено в цій частині нове рішенні про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що право власності позивачки було підтверджено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17.03.2015 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16.01.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, третя особа: ПАТ «АКБ«Київ», про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту відмовлено. Вжиті ухвалою суду від 13.11.2014 року заходи забезпечення позову щодо зупинення продажу арештованого в ході здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню №34021431 автомобіля марки «Toyota», модель «Camry», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, скасовано.

20.04.2015 року старшим державним виконавцем Шеремет Ю.М. винесено постанову про звільнення майна з-під арешту, на підставі якої знято арешт з 1/2 частини зазначеного транспортного засобу, накладеного відповідно постанови державного виконавця ВП №34021431 від 16.07.2014 року.

Супровідним листом від 20.04.2015 року №11/7 за підписом начальника ВДВС Вольфа О.Л. примірники даної постанови від 20.04.2015 року надіслані на адреси ОСОБА_2, ОСОБА_5, ПАТ «АКБ «Київ» і начальника УДАІ м.Києва до відома.

З витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, сформованих станом на 15.01.2016 року та 25.05.2016 року вбачається, що інформація про обтяження зазначеного вище транспортного засобу відсутня.

Спірний транспортний засіб переданий на відповідальне зберігання представнику Державного підприємства «СЕТАМ» Смолію В.Є. відповідно до постанови головного державного виконавця Шеремет Ю.М. від 16.10.2015 року про зміну зберігача описаного та арештованого майна та акта приймання-передавання майна від 23.10.2015 року.

Місцем зберігання майна значиться адреса: АДРЕСА_4. Примірники даної постанови від 16.10.2015 року надіслана разом з супровідним листом від 16.10.2015 року №52/13 ОСОБА_5, ПАТ «АКБ «Київ», ДП «Інформаційний центр» і представнику ДП «СЕТАМ».

Вважаючи свої права на володіння та користування транспортним засобом порушеними ОСОБА_2 як власник 1/2 частини транспортного засобу, звернулася до суду.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії .

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 5 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В силу положень ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

За приписами положень статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

За змістом частин 1-4 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

З наведених норм випливає, що арешт майна застосовується державним виконавцем для забезпечення збереження майна боржника, що в подальшому підлягає реалізації, тобто даний арешт застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документу.

Положеннями статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Позивач скористалася своїм правом на визнання за нею права власності на майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме на транспортний засіб (автомобіль) в частині 1/2 частини цього майна, та зняття арешту з належної їй на праві власності частини такого майна, згідно рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17.03.2015 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 16.04.2015 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення судів про визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 цього транспортного засобу (автомобіля), на момент проведення опису та арешту транспортного засобу (автомобіля), як такого, що згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 від 10.07.2012 року належить на праві власності боржнику (ОСОБА_5) відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо правомірності дій старшого державного виконавця Шеремет Ю.М. в частині винесення постанови від 16.07.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення 22.10.2014 року опису та арешту майна (автомобіля) зі складанням відповідного акта та передачею такого майна на відповідальне зберігання.

Отже, посадовими особами ВДВС Дніпровського РУЮ у м.Києві були вчинені всі дії, визначені положеннями ст.60 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо посилання апелянта про наявність в діях посадових осіб ВДВС ознак протиправної бездіяльності, що полягають у не передачі їй транспортного засобу на зберігання, що порушує її права на володіння і користування цим автомобілем, як законного власника, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів виконавчого провадження ВП № 34021431 вбачається, що нерухоме майно ОСОБА_5, описане та арештоване в межах вказаного провадження, було звільнено з-під арешту на підставі постанови старшого державного виконавця Шеремет Ю.М. від 04.11.2014 року на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 28.10.2014 року у справі №761/5644/14-ц у справі за позовом ОСОБА_5 до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, третя особа: ПАТ «АКБ «Київ» про виключення з акту опису та звільнення з-під арешту майна.

Отже, під арештом та забороною на відчуження, з урахуванням наявної і чинної постанови старшого державного виконавця Шеремет Ю.М. від 20.04.2015 року про звільнення майна з-під арешту, в межах виконавчого провадження про стягнення 1 164 013,09 грн знаходиться майно боржника, а саме меблі та побутова техніка, описані в акті опису й арешту майна від 09.10.2014 року та 1/2 частина автомобіля.

Згідно вимог ч.2 ст.183 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) даний транспортний засіб за своїми ознаками є неподільною річчю та не може бути поділена без втрати її цільового призначення.

Частиною 2 статті 364 ЦК України визначено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Враховуючи статус автомобіля як неподільної речі, та те, що доказів виконання боржником ОСОБА_5 виконавчого листа від 13.08.2012 року відсутні, виконавче провадження ВП №34021431 не закінчено, відсутні в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження транспортного засобу (автомобіля), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування державним виконавцем арешту та оголошення заборони на відчуження 1/2 такого майна, що належить на праві власності ОСОБА_5, є необхідним заходом для забезпечення реального виконання виконавчого документу.

Крім того, у випадку передчасного зняття арешту з цієї частини майна законні права стягувача - ПАТ «АКБ «Банк» можуть бути істотно порушені.

Положеннями ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу.

Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування.

Таким чином, встановлення факту необхідності обмежити права користування майном та здійснити вилучення такого майна у боржника, передачі майна на зберігання іншій особі та обрання відповідної особи є дискреційними повноваженнями державного виконавця.

У відповідності до Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.)

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу/суб'єкту владних повноважень при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган/суб'єкт владних повноважень має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Державний виконавець відповідно Закону України «Про виконавче провадження» наділений виключними повноваженнями самостійно визначати особу, якій арештоване майно передається на зберігання (за винятком випадку, якщо опис і арешт майна (коштів) здійснюються на виконання рішення про забезпечення позову. В такому випадку майно згідно п.11 розд.VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року 512/5, передається боржнику або його представнику), оскільки саме державний виконавець як суб'єкт владних повноважень наділений правом та має об'єктивні можливості оцінювати реальність виконання виконавчого документу.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відмову у задоволені позовних вимог є обґрунтованим та законним, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 19 травня 2017 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.