Справа № 163/210/17,2-а/163/23/17
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3902/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Любомильського районного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області Пашка Павла Володимировича про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, винесених у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до поліцейського СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області Пашка Павла Володимировича у якому просив визнати дії відповідача щодо складання постанов у справах про адміністративні правопорушення від 15.01.2017 року серії БР2 №277474 та серії БР2 №277475 незаконними, зазначені постанови скасувати, а провадження у справах закрити.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 січня 2017 року приблизно о 17 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес», р.н.з. АС9879ВС, по вул.Незалежності в м. Любомль зупинився через припинення роботи двигуна і за правилами дорожнього руху увімкнув «аварійний сигнал». У цей момент підійшов інспектор Пашко П.В., якому він повідомив про вимушену зупинку, однак інспектор почав вимагати пред'явлення документів, при цьому: які саме - не уточнив. Тому вважає, що така вимога поліцейського була незаконною, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв. Після повторного запуску двигуна, інспектору він повідомив, що буде рухатись далі, однак останній почав перешкоджати руху автомобіля, ставши перед ним, вів себе неадекватно, хотів скласти постанову, а не допомогти. Проїхавши далі, він зупинився біля залізничного вокзалу та до його автомобіля знову підійшов цей же інспектор з групою інших інспекторів, які не дотримувались поваги і такту, не представились, погрожували надіти кайданки, затримати, завезти у лікарню для перевірки стану алкогольного сп'яніння та повідомили про складання відносно нього постанови, а не двох постанов. Сам же він просив, щоб постанову склали у його присутності і надали йому її копію або хоча б її підписати, але інспектор сів у своє авто і поїхав.

Вважає, що зі сторони поліції допущено ряд порушень, а саме: постанова складена не на нього, а можливо на якусь іншу особу, оскільки дата його народження 29 січня, а не 21 січня, як вказано в постанові; відсутні два свідки, які б підтвердили його відмову від перевірки документів та від підпису у постановах; з правами, які передбачені ст.268 КУпАП, його не ознайомлювали; справа розглядались у його відсутності, а постанови для підпису йому не надавались; доказів фото-відеофіксації правопорушення не пред'являлось; розгляд справи відбувся 15.01.2017 року о 17:40 год., а правопорушення скоєно 15.01.2017 час 18:00 год., тобто до скоєння правопорушення; дві різні постанови були складені в один день, час і хвилину, тобто за одну хвилину розглянуто дві справи, що є неможливим.

Постановою Любомильського районного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Постанову поліцейського СРПП №3 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області у справі про адміністративне правопорушення серії БР №277474 від 15.01.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) гривень - скасовано.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задоволити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, а тому відповідно до ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України, суд розглянув справу за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії БР №277475 від 15.01.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.І ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. за те, що він 15.01.2017 року о 18 год. 00 хв., керуючи автомобілем марки «Мерседес Віто», д/н НОМЕР_1, в м.Любомль по вул. Незалежності, здійснив стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим порушив п.8.4. «в» Правил дорожнього руху України, а постановою серії БР №277474 від 15.01.2017 року апелянта притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.І ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за не пред'явлення до перевірки посвідчення водія (відповідної категорії) та реєстраційних документів на даний транспортний засіб, чим порушив вимоги п.2.1. «а», «б» Правил дорожнього руху України.

За змістом ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів, зокрема досліджених відеоматеріалів фіксації порушення ПДР встановлено, що відповідач пред'явив апелянту, як водію транспортного засобу, що стояв в зоні дії дорожнього знаку «Зупинка заборонена», законну вимогу саме щодо пред'явлення посвідчення водія та техпаспорта на транспортний засіб. Також, встановлено, що причиною вимушеної зупинки апелянта в зоні дії дорожнього знаку «Зупинка заборонена» була не поломка двигуна, а необхідність придбання ліків в аптеці для батька, при цьому, аварійний світловий сигнал в його автомобілі увімкнений не був. Поліцейський неодноразово просив пред'явити йому посвідчення водія та документ на транспортний засіб, а не їх передати, при цьому поводив себе коректно, що не можна сказати про апелянта, а також повідомив про винесення щодо останнього постанови за порушення правил зупинки/стоянки в забороненому місці, вказавши розмір штрафу, порядок його сплати та роз'яснив право і строки на оскарження постанови.

Твердження апелянта про те, що на той момент він не був водієм є надуманими, оскільки дана обставина також відслідковується дослідженим відеозаписом. З відеозапису також вбачається, що апелянт діючи зухвало, ігноруючи законні вимоги поліцейського, продовжив рух транспортним засобом у бажаному напрямку.

Таким чином, апелянт відмовився від надання документів для встановлення його особи, що об'єктивно позбавляло можливості поліцейського встановити дані про його особу правопорушника та роз'яснити йому його права і вручити постанову.

Стосовно розбіжностей по даті складення постанови і часі фактичного скоєння правопорушення по хвилинах, колегія суддів погоджується з допущеним висновком суду першої інстанції про те, що зазначене жодного правового значення не має, оскільки в силу вимог ст.283 КУпАП, постанова повинна містити лише дату її винесення без зазначення фіксованого часу.

Отже, відповідачем доведено правомірність винесення ним оскаржуваної постанови серії БР №277475 від 15.01.2017 року щодо ОСОБА_1 за ознаками ч.І ст.122 КУпАП, оскільки викладені у ній факти підтверджено належними доказами, які не знайшли свого спростування в судовому засіданні.

В частині винесеної постанови серії БР №277474 від 15.01.2017року, колегія суддів зазначає наступне.

У досліджуваному відеозаписі зафіксовано вчинене правопорушення та факт непред'явлення апелянтом посвідчення водія і техпаспорта на транспортний засіб, проте про наміри притягнення правопорушника за цей вид правопорушення відповідачем не йшлося.

Відтак, при винесенні постанови серії БР №277474 від 15.01.2017 року відповідачем не було дотримано вимог ст.258 КУпАП, що потягло за собою притягнення апелянта до адміністративної відповідальності за ч.І ст.126 КУпАП, у зв'язку з чим таку постанову слід скасувати.

Стосовно вимоги та рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення слід зазначити наступне.

У справах про адміністративні правопорушення судом перевіряється правомірність рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, яким було здійснено притягнення особи до адміністративної відповідальності, та приймається відповідне рішення щодо правомірності/протиправності таких дій (бездіяльності) та наявності правових підстав для скасування вказаного рішення.

Таким чином, адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, адже вирішення такого питання, за змістом ст. 247 КУпАП, належить до виключно дискреційних повноважень відповідного суб'єкта влади.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до неспростовного переконання про те, що заявлені позовні вимоги про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягали, відтак не могли вирішуватись судом.

Відтак, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ч.1 ст.41, ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Любомильського районного суду Волинської області від 27 лютого 2017 року у справі №163/210/17 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Р. М. Гулид
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький

Повний текст судового рішення виготовлено 22.05.2017 року