Справа № 522/1215/16-а
Суддя: Кравчук Т. С.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №522/1215/16-а
Провадження № 2-а/522/778/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.

при секретарі Антонецькому С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: Управління Архітектури та містобудування, ТОВ «Благо-Інвест Плюс», про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 комунальної власності Одеської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест Плюс», і просить визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської міської ради 10.09.2015 року № 7104-VI, про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест Плюс» на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 4,2237 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, цільове призначення якої змінюється з «для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд санаторного типу» на «для будівництва, обслуговування та експлуатації багатоповерхових (7-9 поверхових) і індивідуальних житлових будинків та обєктів громадської забудови».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідачем не було враховано інтересів суміжних користувачів, зокрема і його, оскільки будівництво на даній території призведе до погіршення санітарно-гігієнічних, рекреаційних та спортивно-оздоровчих умов життя.

Позивач вважає, що з прийняттям рішення № 7104-VI від 10.09.2015 року, Одеською міською радою було розпочато процедуру зміни цільового призначення земельної ділянки, що є порушенням Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах», яким введено мораторій строком на пять років незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах, а саме земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень.

Окрім того ОСОБА_1 зазначає, що згідно вимог чинного законодавства передбачена можливість зміни цільового призначення земельної ділянки виключно за наявності плану зонування території або детального плану території, але рішень Одеською міською радою щодо затвердження детального плану території у межах вулиць Баштанної, Рєпіна та Фонтанської дороги не приймалось. Відповідно до частини 4 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території та або детальному плану забороняється.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник Одеської міської ради в судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що рішення № 7104-VI від 10.09.2015 року було прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, а позивачем не доведено факту порушення його прав, оскільки дане рішення не стосується його безпосередньо.

Представники третіх осіб ОСОБА_2 комунальної власності Одеської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест Плюс» проти позову заперечували з мотивів, викладених у відзивах на позовну заяву, просили відмовити ОСОБА_1 у задоволені його позову.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи адміністративного позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Судом встановлено, що між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» було укладено договір оренди землі від 29.10.2009 року № 3819, відповідно до якого, відповідач на підставі Закону України «Про оренду землі» та рішення Одеської міської ради № 4773-V від 07.10.2009 року передав у довгострокову оренду терміном на 25 років Товариству з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» земельну ділянку площею 4,2237 га, кадастровий номером НОМЕР_1: 27: 009: 0086, для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд санаторного типу, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58.

Вказана земельна ділянка належить Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Рішенням Одеської міської ради № 7104-VI від 10.09.2015 року Товариству з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки в оренду, площею 4,2237 га, за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, цільове призначення якої змінюється з «для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд санаторного типу» на цільове призначення «для будівництва, обслуговування та експлуатації багатоповерхових (7-9 поверхових) і індивідуальних житлових будинків та обєктів громадської забудови».

Відповідно до ст. ст. 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що Основним Законом України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод, а ст. 55 Конституції України зобовязує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (рішення від 25 листопада 1997 року № 6-зп, рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, рішення від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001).

Проте, право на звернення до суду не є абсолютним.

Позивачем по даній справі не доведено належними доказами порушення його прав та інтересів в сфері публічних правовідносин оскаржуваним рішенням Одеської міської ради.

Також необхідно зазначити, що оскаржуване рішення Одеської міської ради № 7104-VI від 10.09.2015 року за своєю природою є індивідуальним (ненормативним) актом, у звязку з чим породжує юридичні права та обовязки виключно у осіб, яким його адресовано.

Обґрунтовуючи своє право на предявлення позовної заяви, ОСОБА_1 вказує на суміжність спірної земельної ділянки з земельною ділянко, яка є його власністю. Проте вказане не відповідає дійсності. Вказані земельні ділянки не є суміжними, оскільки між ними проходить дорога місцевого значення.

Таким чином, відсутність у позивача прав чи обовязків, у звязку з оскаржуваним рішенням відповідача, не породжує для нього права на захист, тобто права на звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Разом з тим, відповідно до п. 5 Рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних актів належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернення до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У звязку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваним законом інтересів.

Верховним судом України у постанові від 11.11.2014 року у справі № 21-405а14 зазначено, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність або/та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваним законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Верховний Суд України у вказаній постанові дійшов висновку, зокрема, що приймаючи до уваги те, що розгляд позову про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженого органу, не впливає на законність правовстановлюючих документів щодо права власності чи користування земельною ділянкою до розгляду спору про їх оскарження (не породжує юридичних наслідків), підстави для задоволення позову про визнання цього рішення незаконним та скасування відсутні.

Таким чином, Одеською міською радою було прийнято рішення «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, площею 4,2237 га за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 58», яке є ненормативним актом органу місцевого самоврядування та яке вичерпало свою дію внаслідок його виконання. Тому скасування такого акту не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки захист порушеного права у разі набуття права власності на земельну ділянку або укладання договору оренди юридичною чи фізичною особою має вирішуватись за нормами цивільного законодавства.

Тому обраний спосіб захисту не відновлює порушеного права, оскільки у разі задоволення позову з даними вимогами право користування земельною ділянкою не припиняється. Саме тому, позов, предметом якого є лише розпорядження відповідача, не може бути задоволений.

Відповідно до приписів ст. 11128 ГПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Суд критично ставиться до висновку позивача, стосовно порушення оскаржуваним рішенням Одеської міської ради положень Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах».

Ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України регламентовано категорії цільового призначення земель, якими є:

- землі сільськогосподарського призначення;

- землі житлової та громадської забудови;

- землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

- землі оздоровчого призначення;

- землі рекреаційного призначення;

- землі історико-культурного призначення;

- землі лісогосподарського призначення;

- землі водного фонду;

- землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Склад земель рекреаційного призначення визначено ст. 51 Земельного кодексу України. Відповідно до вказаної статті до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, обєктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних обєктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших обєктів стаціонарної рекреації.

Як вбачається із самої назви Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» його приписи стосуються заборони на зміну цільового призначення не усіх земельних ділянок рекреаційного призначення, а лише деяких з них.

Перелік таких земельних ділянок регламентовано ст. 1 вказаного Закону. Приписами даної статті вирішено ввести мораторій строком на пять років на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах, а саме:

-земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень;

-земельних ділянок обєктів фізичної культури і спорту.

Системний аналіз вищевикладеного дозволяє дійти висновку стосовно віднесення спірної земельної ділянки до земель обєктів стаціонарної рекреації, а отже, земель, на які не розповсюджує свою дію заборона на зміну цільового призначення, встановлена положеннями Закону України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах».

Спірна земельна ділянка відповідно до генерального плану м. Одеси відноситься до зони багатоповерхової житлової забудови. А тому власник, користувач земельної ділянки зобовязана привести цільове призначення земельної ділянки відповідно до містобудівної документації.

Земельним кодексом України визначено встановлення та зміну цільового призначення земельних ділянок.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, ст. 20 Земельного Кодексу України.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Таким чином, з урахуванням наведеного та у відповідності до вимог ч. 3 ст. 123 Земельного Кодексу України, Одеською міською радою прийнято рішення від 10.09.2015 року № 7104-VI, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «БЛАГО-ІНВЕСТ ПЛЮС» надано згоду на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, загальною площею 4,2237 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 58, цільове призначення якої змінюється з «для експлуатації та обслуговування комплексу будівель санаторного типу» на «для будівництва, обслуговування та експлуатації багатоповерхових (7-9 поверхових) та індивідуальних житлових будинків та обєктів громадської забудови» у відповідності до законодавства України, з урахуванням вимог містобудівної документації (Генеральний план м. Одеси).

Керуючись ст.ст.94, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи: Управління Архітектури та містобудування, ТОВ «Благо-Інвест Плюс», про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя 16.05.2017