Справа № 757/28618/17-а
Суддя: Батрин О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2017 р. Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Батрин О.В.,

при секретарі Мотрич В.В.,

за участю представника позивача - Зарицького В.П.,

відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання представника Печерського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві Зарицького В.П. про затримання іноземця з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України у справі за адміністративним позовом Печерського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянина Республіки Киргизстану ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання представника Печерського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві Зарицького В.П. про затримання громадянина Киргизької Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Представник позивача в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши клопотання про затримання іноземця з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, позовну заяву та додані до них матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.

З матеріалів позову, клопотання та доданих до них матеріалів вбачається, що громадянин Киргизької Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на даний час не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилився від виконання рішення про його примусове повернення, а також існує ризик його втечі.

У підпункті "f" п. 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі „Ливада проти України (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25.06.1996р.) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06.03.2001р.) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України затримання треба розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний, і як адміністративно-процесуальний заходи, застосування яких обмежує право на свободу та особисту недоторканність людини (абзац пятий пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2003 року № 12-рп/2003).

Частиною 2 статті 183-7 КАС України визначено, що у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень:

1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації;

2) зобовязати іноземця або особу без громадянства внести заставу;

3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Такі заходи також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців до завершення цієї процедури.

Частина 7 ст. 183-7 КАС України (яка є спеціальною нормою) передбачає, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

З урахуванням наведеного, з огляду на відсутність у відповідача документа, що дає право на виїзд з України та його ухилення від виконання рішення про примусове повернення від 19 січня 2017 року №2, яким зобов'язано відповідача покинути територію України у термін до 28 січня 2017 року, що свідчить про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, в сукупності з тим, що інші, менш жорсткі заходи (порука та застава) не можуть бути застосовані до даної ситуації, суд дійшов висновку, що подане клопотання є обґрунтованим, а обраний позивачем захід є співмірним.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 101, 183-7 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника Печерського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві Зарицького В.П. про затримання іноземця з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України у справі за адміністративним позовом Печерського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві до громадянина Республіки Киргизстану ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати громадянина Республіки Киргизстану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 183-7 КАС України, з поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк, який не може перевищувати шести місяців.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ч. 10 ст. 183-7 протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя О.В. Батрин