Справа № 408/7565/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року справа №408/7565/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області на постанову Біловодського районного суду Луганської області від 17 березня 2017 року у справі № 408/7565/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області (далі - Управління) щодо невиплати заборгованості з допомоги при народженні дитини з 16 червня 2014 року по 16 липня 2015 року включно та зобов'язати відповідача виплатити дану заборгованість, посилаючись на те, що їй з червня 2014 року органом Управління за її місцем проживання у м. Луганську було припинено виплату допомоги при народженні дитини, а після переїзду на підконтрольну Україні територію відповідач, у якого вона перебуває на обліку, незважаючи на її звернення, так і не виплатив їй заборгованість із цієї допомоги.

Відповідач надав заперечення проти позову, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, у зв'язку з тим, що Управління провадились виплати згідно чинного законодавства.

Постановою Біловодського районного суду Луганської області від 17 березня 2017 року у справі № 408/7565/16-а позов задоволено частково, внаслідок чого, визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_3 заборгованості з допомоги при народження дитини, зобов'язано Управління нарахувати та виплатити ОСОБА_3 недоплачену допомогу при народженні дитини за період з серпня 2014 року по липень 2015 року включно (протягом 12 місяців платежів) відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону від 17 березня 2011 року № 3164-VI.

Постанова мотивована тим, що відповідно до довідки Ощадбанку № 110.34-520 від 02.03.2017 та виписок з карткового рахунку ОСОБА_3, відкритого в Ощадбанку, позивач отримала допомогу при народженні дитини на загальну суму 19440,00 грн., тобто виплату допомоги по липень 2014 року включно. Залишилось невиплачена допомога за 12 місяців, тобто за період з серпня 2014 року по липень 2015 року, на загальну суму 9720,00 гривень (10 прожиткових мінімумів для дітей до шести років). Однак, не з'ясування цих обставин відповідачем є фактично його бездіяльністю, яка не відповідає нормам закону, тому вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Управління з невиплати їй заборгованості з допомоги при народженні дитини є обґрунтованою.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Управлінням не було порушено вимоги ч. 1 ст. 12 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'я з дітьми» від 27.12.2001 №1751. Тому апелянт вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню у повному обсязі

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач в шлюбі із ОСОБА_4 у місті Луганську народила дитину ОСОБА_5, у зв'язку з чим після народження дитини в Артемівському районному у місті Луганську управлінні соціального захисту населення їй була призначена допомога при народженні дитини, виплата якої була припинена у липні 2014 року, тобто з початком активної фази антитерористичної операції.

У липні 2015 року позивач разом із сім'єю переїхала проживати на підконтрольну українській владі територію, а саме до селища Широкий Станично-Луганського району Луганської області.

Після переїзду, у липні 2015 року, позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату їй допомоги при народженні до досягнення дитиною трирічного віку.

На підставі заяви позивача Управління з серпня 2015 року призначило позивачу допомогу по догляду за дитиною до 3-х років у розмірі 130 грн. щомісяця до 16 липня 2016 року.

Як вбачається із відповіді Станично-Луганської військово-цивільної адміністрації від 17 листопада 2015 року № 2122, а також з відповіді відповідача на інформаційний запит представника позивача від 20 жовтня 2010 року № 4457, позивач постійно намагалась вирішити питання щодо виплати їй недоплаченої з червня 2014 року по липень 2015 року допомоги при народженні дитини, що була передбачена статтею 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в розмірі на підставі статті 12 цього ж Закону в редакції Закону від 17 березня 2011 року № 3164-VI, що діяла на момент народження позивачем дитини.

Однак на всі її звернення УСЗН так і не було сплачено цю допомогу. Обґрунтуванням невиплати допомоги при народженні дитини за період з червня 2014 року по липень 2015 року стало те, що відсутня довідка щодо призначення та виплати цієї допомоги, яку у випадку її представлення з окупованих територій вважав недійсною.

Проте, з такими доводами відповідача погодитись не можна з огляду на таке.

Частиною першою статті 8 КАС України передбачається, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до статті першої Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Частина друга статті Конституції України наголошує, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 КУ).

Згідно Преамбули Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» державна допомога є пріоритетом у загальній системі соціального захисту населення.

Статтею 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції Закону від 17 березня 2011 року № 3164-VI, що діяв на момент народження позивачем дитини, передбачалось, що допомога при народженні дитини нараховується виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, установленого на день народження дитини. Допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом наступних 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до шести років на момент народження позивачем дитини складав 972,00 гривні.

Позивач народила першу дитину, отже відповідно наведеної норми закону їй повинна була сплачена допомога при народженні дитини кратна 30 розмірам прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років на загальну суму 29160,00 гривень. З цієї суми допомоги позивачу одноразово при народженні дитини повинна була сплачена сума у 9720,00 гривень (10 прожиткових мінімумів для дітей до шести років), решта суми по 810,00 гривень на місяць повинна була сплачена позивачу протягом 24 місяців, тобто по липень 2015 року включно.

З наданих представником позивача довідки Ощадбанку № 110.34-520 від 02.03.2017 та виписок з карткового рахунку ОСОБА_3, відкритого в Ощадбанку, йдеться, що позивач отримала допомогу при народженні дитини на загальну суму 19440,00 грн., тобто виплату допомоги по липень 2014 року включно. Залишилось невиплачена допомога за 12 місяців, тобто за період з серпня 2014 року по липень 2015 року, на загальну суму 9720,00 гривень (10 прожиткових мінімумів для дітей до шести років).

Не з'ясування цих обставин відповідачем є фактично його бездіяльністю, яка не відповідає наведеним вище нормам закону, тому вимога позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Управління з невиплати їй заборгованості з допомоги при народженні дитини є обґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що позивачем доведено факти призначення їй спірної допомоги, отримання частини належних коштів, неотримання частини спірної допомоги за 12 місяців платежів, тобто за період з серпня 2014 року по липень 2015 року включно, тому ця вимога, яка є похідною від першої вимоги, підлягає частковому задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області - залишити без задоволення.

Постанову Біловодського районного суду Луганської області від 17 березня 2017 року у справі № 408/7565/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління соціального захисту населення Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов