Справа № 359/10173/16-а
Суддя: Вознюк С. М.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/359/100/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2017 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарях Айрапетян Л.А., Пугач Д.О.,

за участю представників позивача - адвоката Кулачко Т.М. та ОСОБА_2, представника відповідача Гулечка Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов ОСОБА_4 до Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання нечинним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним адміністративним позовом та обґрунтовує його тим, що вона є власницею садового будинку по АДРЕСА_2. Рішенням Гнідинської сільської ради №50-3-VIІ від 23.02.2016 року для громадян, був встановлений податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки згідно з додатками №1. Зокрема, у п.1.5 розділу 1 додатку №1 визначено розміри ставок вказаного податку, для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості на 2016 рік виходячи із типів об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, які становлять: 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування - для громадян, котрі зареєстровані на території сільської ради; 2% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на З січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування - для громадян, котрі не зареєстровані на території сільської ради.

Місце проживання позивача не зареєстровано на території Гнідинської сільської ради. Тому ОСОБА_4 зобов'язана сплачувати податок на нерухоме майно. Однак рішення Гнідинської сільської ради №50-3-VIІ від 23.02.2016 року суперечить ст.4 ПК України, яка гарантує рівність платників податків перед законом незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, громадянства фізичної особи та не допускає будь-яких проявів податкової дискримінації. Крім того, в порушення ст.12 ПК України оскаржуване рішення не було оприлюднене до 15 липня 2014 року. Тому ОСОБА_4 просить суд визнати не чинним та скасувати рішення Гнідинської сільської ради №50-3-VIІ від 23.02.2016 року в частині положень про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_2 підтримують адміністративний позов та просять суд задовольнити його.

Представник відповідача Гулечко М.О. не визнає адміністративний позов та заперечує проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов не підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_4 є власницею садового будинку по АДРЕСА_2. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2 від 18 грудня 2007 року (а.с.20) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17161484 від 21 грудня 2007 року (а.с.22).

23.02.2016 Гнідинська сільська рада прийняла рішення №50-3-VIІ (а.с.8), яким для громадян, був встановлений податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки згідно з додатками №1. Зокрема, у п.1.5 розділу 1 додатку №1 визначено розміри ставок вказаного податку, для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості на 2016 рік виходячи із типів об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, які становлять: 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування - для громадян, котрі зареєстровані на території сільської ради; 2% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на З січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування - для громадян, котрі не зареєстровані на території сільської ради (а.с.8).

Пунктом 4 визначено що рішення набуває чинності з дати його прийняття та застосовуються до правовідносин, що виникли з 01.01.2016 р.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 3 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Відповідно до п. п. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Згідно із підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків. Пунктом 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Відповідно до п.п. 12.3.2 п. 12.3 ст. 12 ПК України сільськими, селищними, міськими радами при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 ГІК України з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII ГІК України для відповідного місцевого податку чи збору.

Згідно п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень статті 6 Закону N 5207-VI, відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації.

Пунктом 4.1.2 ст. 4 Податкового кодексу України встановлено рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.

При цьому, згідно з пп.266.5.1 п.266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об'єктів житлової та/або житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості.

Тобто, зазначена норма дозволяє сільській раді встановлювати різні ставки податку в залежності від реєстрації платника податків на певній території така можливість передбачена тільки в залежності від самого об'єкта оподаткування.

01.01.2016 року набрав чинності Закон України № 909-V111 від 24.12.2015 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», яким у статтю 266 Податкового кодексу України (надалі також ПКУ) було внесено зміни, в тому числі до підпункту 266.7.1. ПКУ додана частина ґ), відповідно до вимог якої: «за належності у власності платника податку об'єкта (об'єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а" - "г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об'єкт житлової нерухомості (його частку)».

Відповідно до вимог п. 7 Додатку №1 до оскаржуваного рішення Гнідинської сільської ради «Про встановлення місцевих податків і зборів» від 23.02.2016 p. № 50-3-VII: «Порядок обчислення суми податку визначається відповідно до вимог пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України.».

Відповідно до п. 4 вищезазначеного оскаржуваного рішення Гнідинської сільської ради: «Це рішення застосовується з дня його опублікування та набуває чинності з 01.01.2016 року.». Враховуючи все вищезазначене, з 01.01.2016 р. Позивачка вимушена сплачувати за свій будинок, загальна площа якого перевищує 500 квадратних метрів, відповідний податок, збільшений на 25 000,00 грн.

Крім того, відповідач своїм спірним рішенням змінив ставки пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Бюджетного кодексу України, закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початок/ планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Застосуванням нормативно-правового акта до особи є також виникнення на підставі цього акта правовідносин, які покладають на особу певні права чи обов'язки.

Позивач є власником об'єкту нерухомого майна в селі Гнідин Бориспільського району Київської області, а тому є платником податку на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки та суб'єктом правовідносин, у яких буде застосований цей акт.

Відповідач не надав жодного доказу того, що встановлення вищезазначених диференційованих ставок відповідного податку переслідує зазначену вище об'єктивно обґрунтовану мету (інакше кажучи, що встановлення різних ставок відповідного податку є результатом продуманої та справедливої бюджетної політики), з огляду на що можна дійти до беззаперечного висновку, що встановлення Відповідачем диференційованих ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є саме податковою дискримінацією, що суперечить передбаченому п.п. 4.1.2. ПК України принципу рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв'язку з вищевикладеного вбачається, що відповідно до п. 4 вищезазначеного оскаржуваного рішення Гнідинської сільської ради: «Це рішення застосовується з дня його опублікування та набуває чинності з 01.01.2016року.». При цьому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію. Враховуючи, що дане рішення прийнято Відповідачем «23» лютого 2016 p., воно не могло бути оприлюднене раніше 23.02.2016 р. й відповідно набути чинності з 01.01.2016 р. Отже, спірне рішення Відповідача суперечить вимогам ст. 58 Конституції України, відповідно до якої: «Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи».

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про визнання нечинним рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області від 23.02.2016 року №50-3-VII «Про встановлення місцевих податків і зборів» в частині положень щодо запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В той же час, в іншій частині позовних вимог ОСОБА_4, про скасування рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області від 23.02.2016 року №50-3-VII «Про встановлення місцевих податків і зборів» в частині положень щодо запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на думку суду, слід відмовити, оскільки рішення сільської ради, яке визнано не чинним, скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 9, 18, 19, ч.1 ст.158, ст.159, ч.1-ч.3 ст.160, ст.ст.161-163, ст. 171 КАС України, Конституцією України, Податковим Кодексом України, Бюджетним Кодексом України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати нечинним рішення Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області від 23.02.2016 року №50-3-VII «Про встановлення місцевих податків і зборів» в частині положень щодо запровадження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4, - відмовити.

Стягнути з Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області (Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Нова, 1, ідентифікаційний номер 04363538) на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду особами, які не були присутні при оголошенні постанови, а особи, які були присутні при оголошенні постанови протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання на апеляційне оскарження в разі якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги, постанова суду набирає законної сили після розгляду справи в суді апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області С.М.Вознюк