Справа № 475/165/17
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 475/165/17

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції: Якименко Л.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області на постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2017 року по справі за позовом представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року представник ОСОБА_4 (надалі представник позивача) в інтересах ОСОБА_5 (надалі позивач) звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області (надалі відповідач, УПФ) в якому просила:

- визнати протиправною відмову УПФ поновити виплату пенсії за віком позивачу;

- зобов'язати УПФ поновити виплату пенсії за віком позивачу, починаючи з 07.10.2009 року та провести її виплату.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивачка проживала в Доманівському районі Миколаївської області, та отримувала пенсію за віком, після виїзду позивача на постійне місце проживання до Ізраїлю виплату пенсії було припинено. Представник позивача звернулася із заявою до УПФ про відновлення виплати пенсії за віком, проте, рішенням керівника УПФ у задоволені заяви було відмовлено.

Постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 09.03.2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, УПФ подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач до 2002 року проживала в Доманівському районі Миколаївської області та отримувала пенсію за віком, згодом виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з чим виплату пенсії було припинено.

07.11.2016 року представник позивача за довіреністю звернулася із заявою до УПФ про поновлення виплати пенсії за віком громадянці України ОСОБА_5.

Рішенням керівника УПФ від 15.11.2016 року відмовило позивачу у поновленні пенсії за віком, у зв'язку з тим, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником, якою не є представник за довіреністю ОСОБА_4.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що неможливість позивач з'явитися до органу, що здійснює поновлення раніше призначеної довічно пенсії, не може бути підставою для обмеження її конституційного права, як громадянки України, на пенсійне забезпечення.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від'їздом за кордон.

З 01.04.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до п.2 ч.1 ст.49 якого, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Відсутність законодавчо встановленого механізму поновлення виплати пенсії, припиненої у зв'язку з виїздом громадянина України на постійне місце проживання за кордон, або переведення з одного виду пенсії на інший, не може бути підставою для позбавлення таких осіб права на соціальний захист, що встановлений статтею 46 Конституції України.

Також, як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні по справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (п.51 цього рішення).

У п.54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Тобто, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 щодо неконституційності положень п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу УПФ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Відповідно до п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (надалі Порядок №22-1) заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Пунктом 1.7 Порядку №22-1 встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у звязку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно із п.2.8. Порядку №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.22 Порядку №22-1 визначено, що документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Відповідно до п.2.23 Порядку №22-1, документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Згідно із п.4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно із п.4.10 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в рішенні керівника УПФ від 15.11.2016 року, про те, що заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником, якою не є представник за довіреністю, є необґрунтованими, оскільки пунктом 1.5 Порядку №22-1 передбачено можливість подачі такої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання поновити виплату раніше призначеної позивачу пенсії є правильними.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про зобовязання УПФ поновити виплату пенсії за віком позивачу починаючи з 07.10.2009 року, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у даній справі є саме відмова УПФ у задоволенні заяви позивача про поновлення пенсії, а не рішення про припинення виплати пенсії позивачу після її виїзду за кордон на постійне місце проживання у 2002 році.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, в 2002 році позивач перед від'їздом за кордон на постійне місце проживання, згідно положень абз.2 ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» отримала пенсію за шість місяців наперед, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання.

Таким чином, припинення виплати пенсії позивачу у 2002 році було здійснено на підставі її відповідної заяви, і таке припинення не є предметом оскарження у даній справі.

Відтак, для правильного вирішення даного спору суду необхідно встановити, чи були у відповідача підстави для відновлення виплати позивачу пенсії станом на дату звернення представника позивача із заявою від 07.11.2016 року, враховуючи вищенаведені висновки Конституційного Суду України.

Як вже зазначено вище, позивач має право на відновлення виплати їй пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Згідно п.4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Отже, враховуючи наведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту саме з дати звернення із заявою про поновлення виплати пенсії, тобто з 07.11.2016 року, а позовні вимоги в частині зобов'язання УПФ поновити виплату позивачу пенсії за віком та провести її виплату за період з 07.10.2009 року по 06.11.2016 року задоволенню не підлягають.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про часткове задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.195, ст.197, п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області - задовольнити частково.

Постанову Доманівського районного суду Миколаївської області від 09 березня 2017 року скасувати, прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області від 15 листопада 2016 року у поновленні виплати, призначеної з 18 квітня 1998 року довічно, пенсії за віком громадянці України ОСОБА_5.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Доманівському районі Миколаївської області поновити виплату, призначеної з 18 квітня 1998 року довічно, пенсії за віком громадянці України ОСОБА_5, починаючи з 07 листопада 2016 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:ОСОБА_1
Суддя: Суддя: ОСОБА_3 ОСОБА_2