Справа № 2-а-1072/11/1512
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2011-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2011 р.Справа № 2-а-1072/11/1512

Категорія:10.3.1Головуючий в 1 інстанції: Непорада М.П.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі судової колегії:

головуючого-судді ОСОБА_1,
судді ОСОБА_2,
судді ОСОБА_3,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2011 року, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги «Дітям війни»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси та просила суд постановити рішення, яким зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на її користь недоплачену як дитині війни, щомісячну державну соціальну допомогу за період з 01 січня 2009 року по дату подачі апеляційної скарги, в сумі, 2349,40 грн..

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2011 року позов задоволений частково. Суд зобовязав управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси провести перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії передбачене ст. 6 Закону України «Про захист дітей війни»у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розрахунку прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»за період з 01 вересня 2010 року по 01 березня 2011 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонеркою та на неї розповсюджується дія Закону України Про соціальний захист дітей війни від 19.11.2004 року.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону (відповідно до редакції статті чинної на час розгляду і вирішення справи), дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком. Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне страхування від 09 липня 2003 року і дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно позовних вимог за 2009 та 2010 роки, відповідно до ст. 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік, Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Вказана норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, оскільки у 2009, 2010 роках зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»не вносились та її дія не зупинялась, то нарахування та виплата у 2009 та у 2010 роках підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни. Так, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги відносно зобовязання відповідача в 2009-2010 роках здійснювати нарахування позивачу в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, підлягають задоволенню за періоди з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року.

Стосовно 2011 року, то оскільки у 2011 році зміни до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не вносились та її дія не зупинялась, то нарахування та виплата у 2011 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм закону України "Про соціальний захист дітей війни". Так, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги відносно зобовязання відповідача в 2011 році здійснювати нарахування позивачу в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, підлягають задоволенню за періоди з з 01 січня 2011 року по 01 березня 2011 року (в межах позовних вимог).

Із врахуванням наведених положень чинного законодавства України, позивач мала право на отримання підвищення до пенсії за період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2010 року, 01 січня 2011 року по 01 березня 2011 року.

Разом з цим, позивач звернулася за захистом порушеного відповідачем права на отримання допомоги за 2009 - 2011 роки лише 01 березня 2011 року.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, заявлених позивачем за період з 01 січня 2009 року по 31 серпня 2010 року, так як відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Крім того, на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, Законом України «Про судоустрій і статус суддів»від 07 липня 2010 року внесено зміни до ч. 1 ст. 100 КАС України та її викладено в новій редакції, відповідно до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що виноситься ухвала.

Виходячи з вищенаведеного апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в проведенні нарахування та виплат позивачу підвищення за 2009 рік, так як позивач звернулася до суду 01 березня 2011 року, а враховуючи положення ст.99 КАС України її права підлягають захисту з 01 вересня 2010 року по 01 березня 2011 року, тому позовні вимоги за 2009 рік задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про невизначеність законодавства з питання, яким саме органом (Пенсійним фондом або іншим органом), за рахунок яких коштів і джерел та в якому процедурному порядку здійснюється призначення і виплата підвищення до пенсії дітям війни, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України»і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Беручи до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що поняття «мінімальна пенсія за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується «дітей війни»відповідно до ст. 6 Закону, апеляційний суд зазначає, що вони є безпідставними та необґрунтованими. Положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 вказаної статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вірно визначив періоди часу, коли право позивача на отримання підвищення до пенсії порушувалося, і апеляційний суд погоджується з такими висновками суду.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. При розгляді справи судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка.

За таких обставин, підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ч.1 ст. 195, ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 210, ст. 211, ч. 2 ст. 212, ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до вимог діючого законодавства, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді: