Справа № 623/890/17
Суддя: Бєссонова Т. Д.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер справи 623/890/17
Номер провадження 2-а/623/81/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Бєссонової Т.Д.

за участю секретаря Ноль С.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізюмі адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до поліцейського СРПП Балаклійського ВП Харківської області ст.сержанта поліції ОСОБА_3 про оскардення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративною позовною заявою, у якій просив визнати незаконними дії субєкту владних повноважень у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та скасувати постанову серії БР № 413339 від 12 квітня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським СРПП Балаклійського ВП Харківської області ст.сержантом поліції ОСОБА_3, згідно якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

У постанові вказано, що ОСОБА_2 12 квітня 2017 року о 10 год 10 хв. на автошляху Шевченково-Балаклія-Першотравневе-Кігічьовка рухався поза межами населеного пункту не вімкнувши ближнє світло фар на автомобілі НОМЕР_1 чим порушив п.9.8 ПДР.

Позивач вважає постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною та безпідставною, так як відповідачем невірно кваліфіковано його дії та помилково притягнув його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП , а не за ст.125 КУпАП, що є порушенням принципу законності. Крім того, в виніс постанову відразу після складання протоколу, на місці зупинки транспортного засобу чим порушив його права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, проігнорувавши вимоги ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об»єктивного з»ясування обставин справи.

Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Відповідно до частини 4 статті 128 КАС України неявка відповідача, який є субєктом владних повноважень не перешкоджає розгляду справи та винесенню рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав:

Забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень про притягнення осіб до адміністративної відповідальності є однією із конституційних гарантій реалізації принципу законності.

Правовою основою оскаржень рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності є Кодекс України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року (далі- КУпАП). Так, згідно із ст. 7 КУпАП додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем із боку вищих за ієрархією органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами. При цьому ст. 287 КУпАП встановлено, що постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим. Безпосередньо порядок оскарження рішень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності передбачено ст. 288 КУпАП, з системного аналізу якої можна зробити висновок про те, що чинним законодавством передбачено два способи оскарження рішень у справах про адміністративну відповідальність - адміністративний (позасудовий) та судовий.

Судовий порядок оскарження рішень у справах про адміністративну відповідальність регламентує ст. 55 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому правовою основою такої процедури є Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно вимог частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Позивач в своїй заяві зазначає, що його дії неправильно кваліфіковані відповідачем за ч.2 ст.122 КУпАП.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивачем допущено порушення п. 9.8 Правил дорожнього руху, що на вимогу суду відповідачем не було надано матеріалів адміністративної справи, відібраних пояснень особи, яка притягається до відповідальності, а також пояснень свідків щодо вчиненого адміністративного правопорушення, всупереч вимогам ч. 2 ст. 268 КУпАП.

Інші докази, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, матеріали адміністративної справи не містили та не були надані до суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача, з приводу того, що останній не порушував п.п. 9.8 Правил дорожнього руху, не надано, суд зробив висновок, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не підтверджується жодним доказом, що свідчить про необґрунтованість винесення поліцейським постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Що стосується порушення суб»єктом владних повноважень процедури розгляду справи про адмінправопорушення:

Згідно вимог статті 280 КУпАП, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною З статті 258 КУпАП передбачено, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Так, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі № 5-рп/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ОСОБА_1 України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, яке передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення за місцем його вчинення визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний зясувати: чи було.вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання: 'при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом мас право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи,-виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуло лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відсутність відеозапису або протоколу про адміністративне правопорушення не дає можливості встановити дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленої КУпАП та Інструкцією № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Частина 2 статті 71 КАС України передбачає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано до суду жодних заперечень щодо позовних вимог.

Аналізуючи ці норми законодавства, суд вважає, що порушення вимог закону щодо порядку притягнення особи до відповідальності за адміністративне правопорушення посадовими особами органів внутрішніх справ, які зобов'язані діяти виключно в межах і в порядку, визначених законом, є підставою для захисту прав фізичних осіб, одним із способів якого є скасування рішення у відношенні цієї особи, прийнятого всупереч вимогам закону.

Діючим законодавством про адміністративні правопорушення передбачена певна процедура притягнення особи до адміністративної відповідальності, порушення якої, на думку суду, є підставою для скасування рішення уповноваженого органу, прийнятого із порушенням цієї процедури.

Через вказані причини постанова про притягнення ОСОБА_2 до адмінвідповідальності підлягає скасуванню.

У частині четвертій статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита. Визначальним у цій нормі є припис (веління) про те, що у разі незгоди та оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення особа, яка її оскаржила, не обтяжується обов'язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах.

Отже, відповідно до положень статей 287 КУпАП у поєднанні із частиною четвертою статті 288 цього Кодексу, у разі прийняття уповноваженим органом державної влади чи його посадовою особою постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення (проступку), передбаченого КУпАП, суб'єкти, яким цим Кодексом надано право оскарження, можуть її оскаржити і звільняються від сплати платежу, який має справлятися за подання позовної заяви, скарги у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) чи до суду.

Такий припис ч. 4 ст. 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями ст. 5 Закону України Про судовий збір, якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним. ОСОБА_4 не містить застережень про те, що закони України та інші нормативно-правові акти до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить йому, а лише доручає Кабінету Міністрів України протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом підготувати та подати на розгляд Верховної ОСОБА_1 України законопроект щодо внесення змін до деяких законодавчих актів України з прийняттям цього Закону (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України Про судовий збір).

Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми ч. 4 ст. 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України Про судовий збір.

Такими чином сплачений позивачем ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640,00 грн. за квитанцією № 2 від 21 квітня 2017 року підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 99-103,128,159-163, 171-2 КАС України, статтями 18,279,280 КУпАП суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до поліцейського СРПП Балаклійського ВП Харківської області ст.сержанта поліції ОСОБА_3 про оскардення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення БР № 413339 від 12 квітня 2017 року по справі про адміністративне правопорушення, винесену поліцейським СРПП Балаклійського ВП Харківської області ст.сержантом поліції ОСОБА_3, згідно якої ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Зобовязати Ізюмське управління Державної казначейської служби України в Харківській області повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір у сумі 640,00 ( шістьсот сорок грн. ) за квитанцією № 2 від 21 квітня 2017 року.

Повернення сплаченої суми судового збору повинно здійснюватися в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Постанова суду може бути оскаржена у порядку та строки встановлені ст.ст. 171-2, 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та з урахуванням особливостей, встановлених ст.171-2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: