Справа № 2а/2570/3947/2012
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2570/3947/2012 Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

17 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г.В.
суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.
за участю секретаря Лисенко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у Чернігівській області про визнання незаконними та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :
В грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у Чернігівській області про визнання незаконним та скасування наказу Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській від 04.10.2012 № 54-ОС про накладення дисциплінарного стягнення; визнання незаконним та скасування наказу Управління державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області від 04.10.2012 № 55-ОС про звільнення зі служби; поновлення на роботі ОСОБА_1 ; стягнення з Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.10.2012 по день поновлення на роботі.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.01.2013, залишеної в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Ухвалю Вищого адміністративного суду України від 18.02.2017 касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення судів першої та другої інстанції було задоволено, скасовано постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.01.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року позовні вимоги задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області від 04.10.2012 № 54-ОС про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області від 04.10.2012 №55-ОС про звільнення зі служби ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі з 04.10.2012. Стягнуто з Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області (вул. Шевченка, 28, м. Чернігів, 14013, код 34759704) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.10.2012 по 13.03.2017 в розмірі 143 068 (сто сорок три тисячі шістдесят вісім) грн. Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та виплати на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, у межах стягнення за один місяць, допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з прийнятою постановою Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанову суду слід змінити в частині визначення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з наступних підстав.
Згідно зі п.2 ч.1 ст. 198, ст.201 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Управлінням Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області в особі начальника управління Назарука В.Д., з одного боку, та ОСОБА_1 , з другого боку, укладено контракт про проходження служби у Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України особами рядового і начальницького складу (т.1 а.с. 9-10).
Наказом голови Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 26.01.2007 № 11-ОС ОСОБА_1 з 01.01.2007 прийнято на службу за контрактом осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (т.1 а.с. 8).
На підставі інформації, викладеної в рапорті начальника 3 відділу майора Держспецзв`язку ОСОБА_2 , який міститься в матеріалах справи та повідомлення Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 26.09.2012, наказом начальника Управління від 26.09.2012 № 35 призначено службове розслідування по факту встановлення вимог чинного законодавства, які були порушені.
За результатами проведеного службового розслідування було складено акт від 28.09.2012 №51/5-651 (т.1 а.с. 58-63) та встановлено, що має місце систематичне невиконання умов контракту ОСОБА_1 . Позивач ознайомився з актом про результати службового розслідування, проте від підпису про ознайомлення відмовився.
Наказом начальника управління Держспецзв`язку в Чернігівської області від 04.10.2012 №54-ОС на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби (т.1 а.с. 11).
Наказом начальника управління Держспецзв`язку в Чернігівської області від 04.10.2012 №55-ОС ОСОБА_1 звільнено із служби у запас Збройних Сил України за підпунктом шість пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу (т.1 а.с. 12).
Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку про неправомірність та необґрунтованість дій відповідача, з огляду на те, що позивача було безпідставно та з порушенням процедури звільнено зі служби.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 15 Дисциплінарного статуту Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного правопорушення, вчиненого особою рядового або начальницького складу начальник має право призначити службове розслідування.
Пунктом 2.1. Інструкції про порядок проведення службового розслідування в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 28 квітня 2009 року № 90 визначено, що підставами для призначення службового розслідування можуть бути факти: систематичного невиконання умов контракту особою рядового чи начальницького складу Держспецзв`язку (двічі та більше фактів протягом року), а саме: невиконання або неналежного виконання особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку вимог чинного законодавства, наказів (розпоряджень) начальників, що негативно вплинуло на стан виконання завдань, покладених на Держспецзв`язку, заподіяло шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; недотримання чи неналежного дотримання особою рядового чи начальницького складу Держспецзв`язку службової дисципліни; недотримання особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку вимог чинного законодавства, що призвело до розголошення державної таємниці, втрати її матеріальних носіїв та інших правопорушень у сфері охорони державної таємниці; порушення особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку вимог чинного законодавства, що регулює порядок поводження зі службовою інформацією, та іншою інформацією з обмеженим доступом, вимоги щодо захисту якої встановлено законодавством, розголошення або втрати її матеріальних носіїв, а також втрати службового посвідчення особи рядового чи начальницького складу Держспецзв`язку або особистої металевої печатки; порушення особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку вимог чинного законодавства у сфері організації та забезпечення безпеки спеціальних видів зв`язку; порушення особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку порядку зберігання, носіння, використання та застосування зброї; порушення особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку порядку несення служби з охорони об`єктів і майна Держспецзв`язку, що призвело до тяжких наслідків або створило загрозу настання таких наслідків; дорожньо-транспортної пригоди, вчиненої за участю осіб рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, які керували транспортними засобами Держспецзв`язку; надзвичайних подій, у тому числі пожеж на об`єктах Держспецзв`язку; вчиненню особою рядового чи начальницького складу Держспецзв`язку корупційного правопорушення (за поданням керівника спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції) за рішенням Голови Держспецзв`язку, начальників (керівників) регіональних органів, територіальних підрозділів, закладів та установ Держспецзв`язку з метою виявлення причин та умов, що сприяли правопорушенню.
Відповідно до пункту 2.2. вищезазначеної Інструкції, підставою для призначення службового розслідування може бути інформація, викладена у рапортах, заявах, скаргах осіб рядового і начальницького складу, державних службовців та працівників Держспецзв`язку, матеріалах перевірок (інформація, одержана за результатами заходів контролю), письмових зверненнях громадян України, повідомленнях правоохоронних органів, органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та їхніх посадових осіб, об`єднань громадян, а також опубліковані засобами масової інформації інформативні дані про події, що потребують з`ясування обставин, за яких вони сталися.
Пунктом 28 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 № 1828 (чинного на момент спірних правовідносин) за порушення службової дисципліни на осіб рядового і начальницького складу можуть накладатися дисциплінарні стягнення у порядку, передбаченому Дисциплінарним статутом Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Статтею 13 Дисциплінарного статуту Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України визначено, що на осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження в посаді; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення зі служби.
Відповідно до частини 3 статті 14 Дисциплінарного статуту Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України дисциплінарні стягнення у вигляді звільнення зі служби, пониження в посаді, пониження у спеціальному званні на один ступінь накладаються начальниками, яким надано право відповідно прийняття на службу до Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, призначення на посаду, присвоєння спеціального звання.
Відповідно до статті 17 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про правопорушення стало відомо начальнику.
У разі проведення за фактом вчинення правопорушення службового розслідування, на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладене не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, дисциплінарне стягнення накладене на позивача на підставі акту про результати службового розслідування від 28.09.2012 № 51/5-651 дск.
Проте зазначений акт містить перелік раніше накладених на позивача дисциплінарних стягнень і відомості щодо проведеного 15.08.2012 відносно ОСОБА_1 останнього службового розслідування з приводу допущених ним раніше порушень.
В той же час акт службового розслідування від 28.09.2012 № 51/5-651 дск не містить відомостей, щодо якого саме дисциплінарного правопорушення воно проведено і який саме новий дисциплінарний проступок вчинив позивач.
В судовому засіданні представником відповідача було надано лист Служби Безпеки України №74/25/3952 від 13.05.2017, в якому зазначено, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог чинного законодавства України в частині обліку та використання документів та інших носіїв інформації, які містять службову інформацію, відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення №24 від 13.09.2012 за ч.1 ст.212-5 КУпАП, за результатами розгляду якого ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності.
Проте зазначений лист містить інформацію про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, але не вказує про наявність у позивача нового дисциплінарного стягнення.
Таким чином судом першої інстанції на вимогу суду касаційної інстанції було вірно встановлено, що акт від 28.09.2012 №51/5-651 складений за результатами проведеного службового розслідування по факту встановлення вимог чинного законодавства, які були порушені не містить даних про нове порушення позивачем службової дисципліни, та відповідно вказує на відсутність системного порушення позивачем умов контракту.
Відповідно до підпункту 6 пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу №1828 особа рядового і начальницького складу може бути звільнена зі служби лише за новий проступок, вчинений після застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення.
Згідно абзацу 4 пункту 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу № 1828, у редакції, чинній на час звільнення позивача, звільнення осіб рядового і начальницького складу із служби здійснюється начальником, до повноважень якого належить прийняття цих осіб на службу відповідно до займаних ними посад або посад, за якими вони зараховані у розпорядження.
При попередньому розгляді справи судами встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2007 прийнято на службу за контрактом осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Натомість звільнений позивач начальником Управління Держспецзв`язку в Чернігівської області, який з огляду на зміст абз. 4 п. 92 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу № 1828 не мав на це повноваження.
Крім того, відповідно до пункту 3.8. Положення про регіональний орган Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, затвердженого наказом Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України від 17.08.2012 № 450, у редакції, чинній на час звільнення позивача, встановлений виключний перелік прав начальника регіонального органу та вбачається, що останній не мав права видавати оскаржувані накази про звільнення позивача зі служби, а лише мав право згідно пп. 3.9.4. та 3.9.5. Положення № 450 порушити перед головою Держспецзв`язку клопотання про накладення на позивача дисциплінарних стягнень та у межах наданих повноважень звільнити з посади (тобто на виконання наказу вищестоячого начальника).
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що начальник Управління Держспецзв`язку в Чернігівської області не мав права звільняти ОСОБА_1 зі служби, оскільки позивач був прийнятий на службу головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріали справи та наведені норми законодавства підтверджують незаконність прийнятих відповідачем наказів про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення ОСОБА_1 .
Водночас колегія суддів вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).
З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.
Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 04.10.2012, суд, застосовуючи зазначені норми права, дійшов правильного висновку про те, що середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за серпень і вересень 2012 року.
Разом з тим, визначаючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції допустив неправильне застосування частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, статті 27 Закону України Про оплату праці та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, яке суперечить змісту цих норм та практиці їх застосування.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).
Згідно довідки управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області від 09.03.2017 № 2, за останні 2 календарні місяці роботи перед звільненням, заробітна плата позивача складала 5369,38 грн.
Відповідно середньоденна заробітна плата позивача становить 127,84 грн.(5369,38 грн. : 42 р.д.).
Водночас, до суду апеляційної інстанції було надано довідку №405ФС від 03.05.2017 видану ОСОБА_1 , в тому, що він з 22.03.2014 по 06.04.2015 проходив військову службу при військовій частині НОМЕР_1 та його грошове забезпечення за цей період склало 115 065,68 грн.
Крім того, відповідно до листа Чернігівського обласного військового комісаріату МОУ №1353 від 28.04.2017 з 14.08.2015 по 13.03.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу в Прилуцько-Варвинському ОМВК та отримав відповідну суму грошового забезпечення в розмірі 213 813,22 грн.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні, з урахуванням тих обставин, що позивач з 22.03.2014 проходить службу та отримує грошове забезпечення, що перевищує його середній заробіток, а тому відповідно виплаті підлягає сума середнього заробітку за період з 04.10.2012 по 21.03.2014 (396 робочі дні).
Верховний Суд України в абзаці 6 п. 6 постанови Пленуму від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.
Так відповідно кількість робочих днів за зазначений період (369 р.д.) необхідно помножити на середньоденний заробіток позивача (127,84 грн.)
Отже позивачу необхідно виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2012 по 21.03.2014 у розмірі 47 172,96 грн.
Доводи апелянта про те, що в штатному розписі Управління Держспецзв`язку в Чернігівській області відповідної посади для поновлення позивача не передбачено, не заслуговують на увагу суду, оскільки такі доводи є необґрунтованими.
Так необхідно зазначити, що відповідно до пункту 37 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу №1828, право підписання контракту від імені Адміністрації Держспецзв`язку або підпорядкованого органу мають: Голова Держспецзв`язку - з особами, які призначаються на посади заступників Голови Держспецзв`язку, та особами, які приймаються на службу на посади (мають намір продовжити службу на посадах), за якими штатним розписом передбачені спеціальні звання полковника Держспецзв`язку, генерал-майора Держспецзв`язку або генерал-лейтенанта Держспецзв`язку; заступники Голови Держспецзв`язку - з випускниками спеціалізованих навчальних закладів; начальники, до повноважень яких належить прийняття на службу або призначення на посади, за якими штатним розписом передбачені спеціальні звання осіб рядового, молодшого, середнього та старшого начальницького складу (крім полковника) Держспецзв`язку - з особами, які приймаються на службу на зазначені посади (мають намір продовжити службу на цих посадах); ректори (начальники) спеціалізованих навчальних закладів - з особами, прийнятими до цих закладів.
Посилання апелянта на ту обставину, що відповідно до пункту 37 Положення про проходження служби в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації особами рядового і начальницького складу № 1828 начальник управління мав право звільняти зі служби позивача, не приймається судом до уваги, оскільки зазначені посилання є безпідставними, так як зазначений пункт положення визначає коло осіб, хто має право підписання контракту від імені Адміністрації Держспецзв`язку або підпорядкованого органу, а не встановлює перелік посад тих, до повноважень кого належить прийняття осіб на службу, та їх звільнення як того вимагає абз. 4 п. 92 Положення № 1828.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.
Водночас з урахуванням наданої відповідачем довідки про проходження позивачем в період з 22.03.2014 по 06.04.2015 військової служби, з отриманням за цей час відповідного грошового забезпечення, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до статті 198 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити постанову суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 201, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Управління державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України у Чернігівській області задовольнити частково.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року змінити в частині.
Абзац 5 резолютивної частини постанови викласти в наступній редакції:
«Стягнути з Управління Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Чернігівській області (вул. Шевченка, 28, м. Чернігів, 14013, код 34759704) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.10.2012 по 21.03.2014 у розмірі 47 172,96 грн. (сорок сім тисяч сто сімдесят дві гривні) без утримання податків й інших обов`язкових платежів».
В іншій частині постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 19 травня 2017 року.

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.