Справа № 751/10946/16-а
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Аліменка В.О., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до суду із адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Відповідач, Чернігівське об'єднане УПФУ) у якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ;

- зобов'язати Чернігівське об'єднане УПФУ призначити пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ в розмірі 90% від суми щомісячного заробітку, обчисленого за 24 календарні місяці роботи, без обмеження максимального розміру пенсії, з дня звернення, починаючи з 15.09.2016;

- зобов'язати Чернігівське об'єднане УПФУ зарахувати до стажу роботи, у тому числі на прокурорських посадах, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова з 20.05.2012 по 05.06.2012;

- стягнути з Державного бюджету судові витрати.

Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 лютого 2017 року зазначений адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши позивача та її представника, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю, а оскаржувану постанову - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 працює безперервно в органах прокуратури починаючи з 01.04.1998 по теперішній час.

15.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Чернігівського об'єднаного УПФУ із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом № 19134/05 від 27.10.2016 року Чернігівське об'єднане УПФУ відмовлено в призначенні пенсії позивачу, у зв'язку з відсутністю законних підстав для її призначення, зокрема, ОСОБА_2 відсутній необхідний стаж роботи, який дає право на вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» (а.с.13-16).

Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років, звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент призначення ОСОБА_2 на роботу в органах прокуратури діяв Закон України «Про прокуратуру» №1789-XII (в редакції від 01.04.1998 року), згідно з яким позивач мала право на призначення пенсії після набуття нею стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку, а тому остання мала законні сподівання на отримання пенсії.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1, в період з 01.09.1993 року по 27.06.1998 року позивач навчалась у Національній юридичній академії ім. Ярослава Мудрого.

Починаючи з 01.04.1998 року по теперішній час позивач безперервно працює в органах прокуратури України на посадах: помічника прокурора - стажиста м. Чернігова (з 01.04.1998); помічника прокурора м. Чернігова (з 01.12.1998); старшого помічника прокурора м. Чернігова (з 19.11.2001); старшого прокурора прокуратури м. Чернігова (з 06.06.2012); старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні дізнання та досудового слідства управління нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство прокуратури Чернігівської області (з 07.11.2012); старшого прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування прокуратури області (з 23.11.2012); заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області (з 20.07.2015); начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні прокуратури області (з 30.09.2015); начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області (з 12.01.2016 і по теперішній час) (а.с.17-19).

15.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась до Чернігівського об'єднаного УПФУ із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Листом № 19134/05 від 27.10.2016 року пенсійний орган відмовив в призначенні пенсії позивачу і зазначив, що ОСОБА_2 можливо зарахувати 20 років 8 місяців, а саме: стаж роботи на прокурорських посадах - 15 років 6 місяців 24 дні; період роботи стажистом - 8 місяців; період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років - 2 роки 1 місяць 21 день; половина періоду навчання у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого (01.09.1993-31.03.1998) - 2 роки 3 місяці 15 днів.

Також у вказаному листі повідомлено позивача, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів у зв'язку з прийняттям Кримінального процесуального кодексу України», який набрав чинності з 20.05.2012 року, були внесені зміни до ст. 56 Закону України «Про прокуратуру», згідно з якими назва посад «помічник (старший помічник) прокурора» замінена на назву «прокурор (старший прокурор прокуратури)». При обчисленні стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», робота на посадах помічника (старшого помічника) прокурора до введення в дію вищезазначених змін зараховується до стажу, що дає право на призначення пенсії відповідно до цієї статті. З 20.05.2012 року до такого стажу відповідно зараховується час роботи на посадах прокурорів та старших прокурорів прокуратур. Тому період роботи на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова з 20.05.2012 по 05.06.2012 не враховано в стаж роботи за вислугу років.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі по тексту - Закон № 1697-VII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону № 1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі в органах прокуратури. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що їх служба пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей, а тому це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

Отже, обов'язковою умовою для призначення пенсії ОСОБА_2 відповідно до Закону № 1697-VII є наявність у останньої вислуги років - 22 роки 6 місяців у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача та встановлено колегією суддів апеляційної інстанції, на момент звернення ОСОБА_2 до пенсійного органу остання мала, зокрема, 20 років 8 місяців вислуги років, а саме:

- стаж роботи на прокурорських посадах - 15 років 6 місяців 24 дні;

- період роботи стажистом - 8 місяців;

- період перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років - 2 роки 1 місяць 21 день;

- половина періоду навчання у Національній юридичній академії України ім. Ярослава Мудрого (01.09.1993-31.03.1998) - 2 роки 3 місяці 15 днів.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що на день звернення ОСОБА_2 не мала права на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до Закону № 1697-VII, оскільки вислуга років позивача становить лише 20 років та 8 місяців.

Крім того, пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 з 01.06.2015 скасовані норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

У рішеннях Конституційного Суду України від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 КСУ наголошено на тому, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Разом з тим, позовна вимога про зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача, у тому числі на прокурорських посадах, що дає право на пенсію за вислугою років, період роботи на посаді старшого помічника прокурора м. Чернігова з 20.05.2012 по 05.06.2012 не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від інших вимог, а на момент розгляду справи є передчасною.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що посилання позивача та висновки суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII (в редакції від 01.04.1998 року), який діяв на момент призначення ОСОБА_2 на роботу в органах прокуратури, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з 15.07.2015 діє редакція Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, Чернігівським об'єднаним УПФУ, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України - задовольнити повністю.

Постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 01 лютого 2017 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративний позов ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: В.О. Аліменко

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Карпушова О.В.

Аліменко В.О.