Справа № 363/4734/16-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/4734/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Купрієнко С.І.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Бєлової Л.В., Губської Л.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року, -

У с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області, у якому просив визнати дії відповідача щодо припинення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, протиправними та зобов'язати поновити та провести нарахування та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії з моменту звернення із заявою, а саме з 29.11.2016 року.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню, з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має і не втратив право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, разом із законно набутим правом на пільги і підвищення, як інвалід війни 3 групи, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися.

Колегією суддів установлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії та інвалідом 3 групи і має право на пільги, передбачені ст. 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії Ії соціального захисту».

29 листопада 2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області із заявою, в якій просив поновити виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виплата якої припинена з моменту встановлення йому підвищення до пенсії, як інваліду війни.

Згідно листа Управління Пенсійного Фонду України у Вишгородському районі Київської області № 218/М-01 від 1 грудня 2016 року вбачається, що згідно п. 15-1 Постанови КМУ №1210 від 23 листопада 2011 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» позивачу 11 жовтня 2016 року після звернення з заявою про призначення підвищення до пенсії інвалідам війни було проведено перерахунок пенсії, встановлено за його вибором одну надбавку - підвищення інвалідам війни 3 групи, замість додаткової пенсії інвалідам 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи - ліквідатору наслідків ЧАЕС.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся у суд із адміністративним позовом.

Надаючи оцінку зазначеному рішенню відповідача, колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до абз. 2 ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Так, позивач отримував щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: інвалідам III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII, пунктом 63 якого, зокрема розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким установлено, що норми і положення, серед інших, статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Цим же п. 26 вищевказаного Закону встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто, надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Так, припиняючи позивачу виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю одночасно з призначенням підвищення до пенсії як інваліду війни ІІI групи, відповідач керувався вимогами постанови Кабінету Міністрів України № 112 від 25.03.2014 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» (далі - Постанова № 112), якою Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Постанова № 1210) доповнено пунктом 15-1 такого змісту:

«Особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав».

Таким чином, згідно наведених норм, якщо особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, виплачуватися їй може лише один вид за її вибором.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що припиняючи виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі, віднесеної до категорії 1, відповідно до статті 50 Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач діяв правомірно, оскільки позивачем, у розумінні п. 15-1 Постанови № 1210, було обрано підвищення до пенсії, яке передбачено ч. 4 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 04 квітня 2017 року у справі №363/4397/16-а.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є незаконним та необґрунтованим.

Щодо доводів позивача про неможливість звуження його прав на отримання соціальних гарантій колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Судовою колегією також враховується і правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України вирішував питання про те, чи має право держава змінювати порядок і розміри існуючих соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України та чи є обов'язковими для застосування судами України нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України з питань соціального захисту громадян, видані на виконання вимог Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зроблено висновок про те, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Суд першої інстанції при розгляді справи наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, на підставі пункту 3 статті 198, пунктів 3, 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області задовольнити.

Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 20 лютого 2017 року скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя Л.В. Бєлова
суддяЛ.В. Губська

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Губська Л.В.

Бєлова Л.В.