Справа № 817/635/17
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2017 р.Р і в н е 817/635/17
11год. 45хв.

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" до Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача - Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування постанов щодо арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 22.09.2006 року ОСОБА_2 уклала з АКІБ «УкрСиббанк» кредитний договір №0. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладено іпотечний договір №23127 від 22.09.2006 року, за умовами якого іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно: житлове домоволодіння АДРЕСА_1. АКІБ «УкрСиббанк» 13.02.2012 року відступив позивачу, відповідно до договору факторингу №2, свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору. Позивачу 21.02.2017 року при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, постановами відповідача накладено арешт. На думку позивача, даний арешт накладено з порушенням вимог чинного законодавства, його існування унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення з підстав невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а тому просить суд скасувати постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

До початку судового засідання на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд усною ухвалою суду на підставі вимог ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд виходить з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0, згідно з умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 27000 доларів США на строк з 22.09.2006 року по 18.09.2026 року в порядку і на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі та у передбачені договором строки.

В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором укладено Іпотечний договір №23127 від 22.09.2006 року, за умовами якого на забезпечення виконання основного зобов'язання іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому майно, а саме: житлове домоволодіння АДРЕСА_1.

13.02.2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступив позивачу відповідно до договору факторингу №2 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору №0 від 22.09.2006 року.

Також між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року, відповідно до якого первісний іпотекодержатель (АКІБ «УкрСиббанк») відступає новому іпотекодержателю (позивач) права за іпотечними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору. Згідно з додатком №1 вбачається кредитний договір від 22.09.2006 року №0 із ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

З матеріалів справи вбачається, що 21.02.2017 року позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №23127 від 22.09.2006 року накладено арешти на підставі постанов відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції №47087268 від 03.04.2015 року та №б/н від 27.05.2011 року.

З Інформаційної довідки від 21.02.2017 року №80904603 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо фізичної особи РНОКПП НОМЕР_1 вбачається, що 27.05.2011 року за №11218298 Рівненською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції зареєстровано арешт усього нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 27.05.2011 року №б/н про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження; 06.04.2015 року за №9300740 (спеціальний розділ) державним реєстратором зареєстровано арешт усього нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції від 03.04.2015 року №47087268 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. У зазначений арешт нерухомого майна входить і житлове домоволодіння АДРЕСА_1.

Вирішуючи заявлений спір по суті та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного .

Судом встановлено, що позивач згідно із Законом України «Про іпотеку», є заставодержателем нерухомого майна, а саме: житлового домоволодіння АДРЕСА_1.

Із досліджених судом доказів слідує, що спірні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №47087268 від 03.04.2015 року та №б/н від 27.05.2011 року винесені державним виконавцем у межах виконавчого провадження з примусового виконання постанови Рівненського міського суду від 16.02.2011 по справі №2-3818 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за кредитним договором в розмірі 21118,39 грн. та судових витрат по справі в сумі 423,18 грн. та вимоги УПФУ в м.Рівне від 03.03.2015 №Ф-4349У про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 1734,42 грн., відповідно.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №606) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 11 Закону №606 визначає, що державний виконавець зобов'язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону №606 передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до положень ст.52 Закону №606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з приписами ст.57 Закону №606 арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Крім того, за правилами ч.4 ст.54 Закону №606, державний виконавець не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, повідомляє заставодержателю про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Відповідно до матеріалів виконавчих проваджень судом встановлено, що державний виконавець при накладенні арешту на майно ОСОБА_2, в тому числі на нерухоме майно, яке перебувало в іпотеці, не повідомляв заставодержателю про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, та не роз'яснював заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна, чим порушив вимоги ч.4 ст.54 Закону №606, а тому постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції №47087268 від 03.04.2015 року та №б/н від 27.05.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження підлягають скасуванню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» належать до задоволення.

Згідно з ч.1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа

Керуючись статтями 128, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Постанови відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції №47087268 від 03.04.2015 року та №б/н від 27.05.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження визнати протиправними та скасувати.

Присудити на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області судовий збір у розмірі 3200,00 грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Комшелюк Т.О.