Справа № 236/917/17
Суддя: Бєлоусов А. Є.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/917/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2017 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарях Колесник О.І.,

Журавльовій І.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Зінченко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення Лиманської міської ради від 16.02.2017 року № 7/24-1090 «Про встановлення надбавок, преміювання та надання допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги міському голові, секретарю міської ради, заступникам міського голови, керуючому справами виконавчого комітету та старостам у 2017 році»,

В С Т А Н О В И В:

30.03.2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до Лиманської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Лиманської міської ради від 16.02.2017 року № 7/24-1090 «Про встановлення надбавок, преміювання та надання допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги міському голові, секретарю міської ради, заступникам міського голови, керуючому справами виконавчого комітету та старостам у 2017 році».

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вказане рішення ухвалено депутатами міської ради більшістю голосів без урахування думки членів Лиманської об'єднаної територіальної громади, хоча рішення стосується управління коштами місцевого бюджету, який формують саме члени громади. Позивач наголошує, що, на його думку, оскаржуване рішення суперечить актам цивільного законодавства, порушує цивільні права та інтереси членів громади. ОСОБА_2 посилається на норми ч.4 ст. 4, ч.1 ст. 21, ч.2 ст 21 ЦК України, вказує, що оскаржуваний акт має бути скасований судом, оскільки він суперечить нормам постанови Кабінету Міністрів України від 03.11.2010 року № 996 «Про забезпечення участі громадськості у формуванні та реалізації державної політики», який позивач вважає актом цивільного законодавства, і порушує цивільні права та інтереси всіх членів територіальної громади.

Позивач звертає увагу, що при підготовці оскаржуваного акта органу місцевого самоврядування не були здійснені будь-які консультації з громадськістю, на офіційному WEB- сайті міської ради відсутній щорічний орієнтовний план консультацій з громадськістю, будь-які розділи для обговорення проектів рішень. ОСОБА_2 наголошує, що такий стан речей порушує його право як члена територіальної громади на участь у формуванні та реалізації державної політики.

В судовому засіданні ОСОБА_2 заявлений адміністративний позов підтримав повністю, просив його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково позивач відзначив, що оскаржуване ним рішення також має відверто дискримінаційний характер, оскільки встановлює неоднакові умови оплати праці керівного складу виконавчих органів міської ради, натомість існує рішення міської ради від 16.02.2017 року № 7/24-1091 «Про затвердження Положення про преміювання та надання матеріальної допомоги посадовим особам, працівникам та обслуговуючому персоналу апарату міської ради, виконавчого комітету міської ради та виконавчих органів Лиманської міської ради», згідно з яким і мала би здійснюватись оплата праці всіх посадовців місцевого самоврядування.

Представник відповідача Лиманської міської ради Зінченко І.О., яка діє на підставі довіреності (а. с. 51), в судовому засіданні заперечувала проти вимог позивача, вважаючи їх необґрунтованими, додатково зазначила, що,на її думку, оскаржуване позивачем рішення є актом індивідуальної дії, воно жодним чином не зачіпає права позивача, не покладає на нього будь-яких додаткових зобов'язань, ОСОБА_2 не є депутатом міської ради, не є працівником виконавчих органів міської ради, отже, не належить до кола суб'єктів правовідносин, щодо яких буде застосовуватись оскаржуваний акт місцевого самоврядування. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень є можливим лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням, а відтак, у позивача право на оскарження даного правового акта індивідуальної дії відсутнє, у позові слід відмовити.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, зокрема, адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування. Отже, справа за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лиманської міської ради підсудна Краснолиманському міському суду Донецької області.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до КАС, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно зі ст. 71 КАС України, за загальним правилом, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, вислухавши думку позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступні фактичні дані.

Лиманською міською радою ухвалене рішення 16.02.2017 року № 7/24-1090 «Про встановлення надбавок, преміювання та надання допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги міському голові, секретарю міської ради, заступникам міського голови, керуючому справами виконавчого комітету та старостам у 2017 році». Цим рішенням визначені надбавки до заробітної плати: Лиманському міському голові ОСОБА_5 за високі досягнення у праці - 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та за ступінь секретності «таємно» - 10% посадового окладу; секретарю Лиманської міської ради ОСОБА_6 за високі досягнення у праці - 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та за ступінь секретності «таємно» - 10% посадового окладу; заступнику міського голови ОСОБА_7 за високі досягнення у праці - 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг; заступнику міського голови ОСОБА_8 за високі досягнення у праці - 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років; заступнику міського голови ОСОБА_9 за високі досягнення у праці - 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років; керуючому справами виконавчого комітету міської ради ОСОБА_10 за високі досягнення у праці - 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років; старостам ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 за високі досягнення у праці - 50% посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та вислугу років. Також встановлено розміри премій Лиманському міському голові ОСОБА_5, секретарю Лиманської міської ради ОСОБА_6, заступнику міського голови ОСОБА_7, заступнику міського голови ОСОБА_8 заступнику міського голови ОСОБА_9, керуючому справами виконавчого комітету міської ради ОСОБА_10 - 300% кожному(а.с. 8-12).

Згідно з протоколом XXIV чергової сесії Лиманської міської ради VII скликання № 23 від 16.02.2017 року вказане рішення було ухвалено більшістю голосів депутатів ради (18 «за»), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не брали участі в голосуванні задля запобігання конфлікті інтересів(а.с.14-42).

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 3 КАС України позивачем є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду;

Згідно з ч.1 ст. 6 КАС України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 № 781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» звернуто увагу судів на ті обставини, що нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами.

З'ясування цієї обставини має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки нормативно-правові акти можуть бути оскаржені широким колом осіб (фізичних та юридичних), яких вони стосуються. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

Дослідивши зміст оскаржуваного рішення від 16.02.2017 року № 7/24-1090 «Про встановлення надбавок, преміювання та надання допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги міському голові, секретарю міської ради, заступникам міського голови, керуючому справами виконавчого комітету та старостам у 2017 році», суд дійшов висновку про те, що вказаний акт місцевого самоврядування є актом індивідуальної дії, який не зачіпає права позивача, не покладає на нього будь-яких додаткових зобов'язань, ОСОБА_2 не є працівником виконавчих органів міської ради, а відтак, не належить до кола суб'єктів правовідносин, щодо яких буде застосовуватись оскаржуваний акт місцевого самоврядування. Оскаржуване рішення не порушує прав та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 52 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Згідно з п.21 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано, то це може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У п.1.1. Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.06.2010 № 781/11/13-10 «Щодо застосування окремих норм матеріального права під час розгляду адміністративних справ» також висловлена правова позиція, згідно з якою звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову, оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Лиманської міської ради з причин відсутності у позивача права на оскарження даного правового акта індивідуальної дії.

Керуючись ст.ст. 2,6,8,9, 11,17,18,71,86,87,94, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Лиманської міської ради Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення Лиманської міської ради від 16.02.2017 року № 7/24-1090 «Про встановлення надбавок, преміювання та надання допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги міському голові, секретарю міської ради, заступникам міського голови, керуючому справами виконавчого комітету та старостам у 2017 році» - відмовити з причин відсутності у позивача права на оскарження даного правового акта індивідуальної дії.

Судові витрати у справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_2.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст цієї постанови виготовлено 19.05.2017 року.

Суддя -