Справа № 802/2105/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 травня 2017 р. Справа № 802/2105/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

за участю:

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: Момота В.Д.,

представника відповідача: Цубера М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці про визнання дій протиправними, стягнення шкоди, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці (далі - Управління патрульної поліції в м. Вінниці, відповідач) про визнання дій протиправними, стягнення шкоди, зобов`язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.04.2016 року працівниками патрульної поліції в м. Вінниці на нього було складено адміністративний протокол про порушення правил, визначених ст. 124 КУаАП, вилучено в нього посвідчення водія та видано тимчасовий талон на право керування автомобілем строком на три місяці.

Наприкінці липня, по закінченню тримісячного строку вилучення посвідчення водія, ОСОБА_1 звернувся до управління патрульної поліції в м. Вінниці з метою його повернення, однак, працівники поліції йому відмовили.

В подальшому, 07.09.2016 року експертом КНДІСЕ постановлено висновок з приводу ДТП, за вчинення якого працівниками поліції 17.04.2016 року складено на позивача адміністративний протокол та вилучено у нього посвідчення водія.

На підставі висновку експерта, Вінницьким міським судом 14.09.2016 року винесено постанову, якою провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, було закрито у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

03.10.2016 року адвокат Момот Василь Денисович, який представляє інтереси ОСОБА_1, звернувся до Начальника Управління патрульної поліції у м. Вінниці із запитом, в якому просив: притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, який згідно висновку експерта та постанови суду винний у скоєнні ДТП; рішення по справі надати для вирішення питання про стягнення завданих внаслідок ДТП збитків; повернути ОСОБА_1 документи на право управління транспортним засобом. До вказаного запиту було додано протокол, який був складений відносно ОСОБА_1, копію висновку експерта, належним чином завірену копію постанови Вінницького міського суду Вінницької області.

Вказаний запит з доданими документами управління патрульної поліції отримало 06.10.2016 року.

17.10.2016 року ОСОБА_1 із адвокатом Момотом В.Д. повторно звернулись до Управління патрульної поліції у м. Вінниці з метою повернення посвідчення водія, однак, співробітник поліції відмовив у такому повернення мотивуючи це необхідністю повторного надання постанови Вінницького міського суду з мокрою печаткою.

18.10.2016 року, адвокат ОСОБА_1 Момот В.Д. отримав відповідь, на свій письмовий запит від 03.10.2016 року, за підписом т.в.о. начальника управління патрульної поліції у м. Вінниці ОСОБА_5, датовану 10.10.2016 року, в які було повідомлено, що інший учасник дорожньо-транспортної пригоди являється мешканцем Липовецького району Вінницької області, тобто на території яка перебуває поза межами обслуговування Управління патрульною поліції у м. Вінниці, та роз`яснено, що для виконання запиту необхідно звернутись до Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

При цьому, жодної відповіді з приводу повернення посвідчення водія ОСОБА_1, адвокату Момоту В.Д. надано не було, як і не було його повернуто.

В зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, у якому просить:

визнати дії Управління патрульної поліції в м. Вінниці протиправними та стягнути на його користь матеріальні збитки в розмірі 10150,00 грн., моральну шкоду в розмірі 100000,00 та судовий збір;

зобов`язати Управління патрульної поліції в м. Вінниці скласти адміністративні матеріали на ОСОБА_4 за порушення правил дорожнього руху України та направити до Вінницького міського суду Вінницької області для прийняття рішення, відповідно до чинного законодавства.

Позивач та його повноважний представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та посилаючись на обставини, викладенні у позовній заяві, та пояснення, наданні під час судового розгляду справи, просили позов задовольнити. Водночас, на запитання суду які саме дії Управління патрульної поліції в м. Вінниці вони вважають протиправними, зазначили, що протиправність дій відповідача полягає у його бездіяльності щодо неповернення посвідчення водія ОСОБА_1 та щодо нескладання протоколу про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав викладених у письмових запереченнях, в яких, зокрема, зазначено, що працівники УПП у м. Вінниці ДПП, діяли згідно із нормами чинного законодавства на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, заперечення представника відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку про часткове задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Так, під час судового розгляду справи встановлено, що 17.04.2016 року інспектором Управління патрульної поліції у м. Вінниці складено протокол про адміністративне правопорушення, в якому зазначено, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом CHRYSLER VOYAGER, номерний знак НОМЕР_2, під час обгону, по вул. Тімірязєва, 58 в м. Вінниці, транспортного засобу FIAT DUCATO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався в попутному напрямку, не дотримався інтервалу, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, від чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність по ст. 124 КУпАП.

Згідно даного протоколу у ОСОБА_1 було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Вказаний протокол про адміністративне правопорушення направлено до Вінницького міського суду Вінницькій області для вирішення питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у суді, було призначено судову автотехнічну експертизу для визначення ступеня його вини.

Згідно висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 07.09.2016 року № 1409/16-21, в дорожній ситуації, яка відбулася 17.04.2016 року по вул. Тімірязєва, 58, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стали невідповідність дій водія автомобіля FIAT DUCATO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 технічних норм вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

14.09.2016 року, на підставі висновку автотехнічної експертизи, Вінницьким міським судом Вінницької області прийнято постанову у справі № 127/8438/16-а про закриття провадження про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Як слідує з відмітки на даній постанові, остання набрала законної сили 27.09.2016 року.

03.10.2016 року адвокат Момот Василь Денисович, який представляє інтереси ОСОБА_1, звернувся до Начальника Управління патрульної поліції у м. Вінниці із запитом, в якому просив: притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_4, який згідно висновку експерта та постанови суду винний у скоєнні ДТП; рішення по справі надати для вирішення питання про стягнення завданих внаслідок ДТП збитків; повернути ОСОБА_1 документи на право управління транспортним засобом. До вказаного запиту було додано протокол, який був складений відносно ОСОБА_1, копію висновку експерта та належним чином завірену копію постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року.

Вказаний запит з доданими документами Управління патрульної поліції в м. Вінниці отримало 06.10.2016 року.

18.10.2016 року, адвокат ОСОБА_1 Момот В.Д. отримав відповідь, на свій письмовий запит від 03.10.2016 року, за підписом т.в.о. начальника управління патрульної поліції у м. Вінниці ОСОБА_5, датовану 10.10.2016 року, в які було повідомлено, що інший учасник дорожньо-транспортної пригоди являється мешканцем Липовецького району Вінницької області, тобто на території яка перебуває поза межами обслуговування Управління патрульною поліції у м. Вінниці, та роз`яснено, що для виконання запиту необхідно звернутись до Управління превентивної діяльності Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

При цьому, жодної відповіді з приводу повернення посвідчення водія ОСОБА_1, адвокату Момоту В.Д. надано не було, як і не було його повернуто.

Разом з тим, як слідує з копії картки обліку адміністративного правопорушення, яка міститься в матеріалах справи, та не заперечується позивачем та його повноважним представником, вилучене посвідчення водія ОСОБА_1 отримав 15.11.2016 року.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

В обґрунтування позовних вимог, позивач та його представник зазначають, що по завершенню трьохмісячного строку після вилучення посвідчення водія у ОСОБА_1, відповідачем протягом 7 місяців не виконано законодавчо покладеного на нього обов'язку по його поверненню, що призвело до порушення прав позивача.

Суд частково погоджується з такими твердженнями, з огляду на наступне.

Так, статтею 265-1 КУпАП встановлено, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, за яке відповідно до цього Кодексу може бути накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, працівник уповноваженого підрозділу тимчасово вилучає посвідчення водія до набрання законної сили постановою у справі про адміністративне правопорушення, але не більше ніж на три місяці з моменту такого вилучення, і видає тимчасовий дозвіл на право керування транспортними засобами. Про тимчасове вилучення посвідчення водія робиться запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Водночас, після закінчення тримісячного строку тимчасового вилучення посвідчення водія, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, особа має право звернутися за отриманням вилученого документа. Таке звернення особи є обов'язковим для його виконання незалежно від стадії вирішення справи про адміністративне правопорушення.

З аналізу вказаних норм КУпАП слідує, що вилучене посвідчення водія підлягає поверненню після закінчення тримісячного строку його тимчасового вилучення, у випадках, якщо судом не прийнято рішення щодо позбавлення водія права керування транспортним засобом або якщо справа про адміністративне правопорушення не розглянута у встановлений законом строк, при чому, тільки за зверненням особи.

З матеріалів справи судом встановлено, що вперше із запитом до Управління патрульної поліції в м. Вінниці про повернення посвідчення водія ОСОБА_1, його адвокат Момот В.Д. звернувся лише 03.10.2016 року.

В той же час, як слідує з копії картки обліку адміністративного правопорушення, яка міститься в матеріалах справи, та не заперечується позивачем та його повноважним представником, вилучене посвідчення водія ОСОБА_1 отримав 15.11.2016 року.

При цьому, що стосується посилань позивача та його представника на те, що в липні - серпні 2016 року, після закінчення тримісячного строку вилучення посвідчення водія, він звертався до відповідача з вимогою його повернути, то в даному випадку варто зазначити, що доказів в підтвердження такого звернення під розгляду справи суду надано не було.

Крім того, в судовому засіданні було досліджено наданий представником відповідача Журнал обліку відвідувачів та запрошених до УПП в м. Вінниці, який розпочато 22.02.2016 року та закінчено 21.09.2016 року, та встановлено, що в період з липня по серпень включно ОСОБА_1 не відвідував Управління патрульної поліції в м. Вінниці.

З контексту викладеного слідує, що, в даному випадку мала місце бездіяльність відповідача щодо не повернення посвідчення водія ОСОБА_1 протягом одного місяця, тобто з часу звернення адвоката позивача Момота В.Д. до Управління патрульної поліції в м. Вінниці із запитом про повернення посвідчення водія (03.10.2016 року) до моменту їх отримання ОСОБА_1 (15.11.2016 року).

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Управління патрульної поліції в м. Вінниці щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення на ОСОБА_4, з урахуванням постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року у справі № 127/8438/16-а, то вони, на думку суду, підлягають задоволенню.

Так, зі змісту постанови Вінницького міського суду Вінницькій області від 14.09.2016 року, прийнятої за наслідками розгляду справи № 127/8438/16-а про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності слідує, що в дорожній ситуації, яка відбулася 17.04.2016 року по вул. Тімірязєва, 58, причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди стали невідповідність дій водія автомобіля FIAT DUCATO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_4 технічних норм вимог п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Тобто, саме на ОСОБА_4 17.04.2016 року повинен був складений протокол про порушення Правил дорожнього руху, які спричинили зіткнення з транспортним засобом, яким керував позивач.

Як слідує із запиту представника позивача від 03.10.2016 року, у ньому він просив, окрім повернення посвідчення водія позивачу, притягнути до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17.04.2017 року.

Однак, у відповіді Управління патрульної поліції у м. Вінниці на вказаний запит зазначено, що інший учасник дорожньо-транспортної пригоди являється мешканцем Липовецького району Вінницької області, тобто на території яка перебуває поза межами обслуговування Управління патрульною поліції у м. Вінниці.

Отже, відповідач зіслався на неможливість складення ним протоколу про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_4, оскільки останній не проживає у місті Вінниці.

Суд не погоджується з такими твердження відповідача, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Разом з тим, ч. 1 ст. 259 КУпАП передбачено, що з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов'язковим, порушника може бути доставлено в поліцію, в підрозділ Військової служби правопорядку у Збройних Силах України чи до органу Державної прикордонної служби України, штабу громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, чи громадського пункту з охорони громадського порядку поліцейським, посадовою особою Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, військовослужбовцем чи працівником Державної прикордонної служби України або членом громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, а при порушенні законодавства про державну таємницю - до органів Служби безпеки України її співробітником. Доставлення порушника з числа кадрових співробітників розвідувального органу України при виконанні ним своїх службових обов'язків здійснюється тільки у присутності офіційного представника цього органу.

Тобто, нормами КУпАП передбачена можливість вчинення працівниками поліції активних дій за для складення протоколу про адміністративне правопорушення, якщо складення його є обов`язковим, а саме доставлення порушника, в даному випадку ОСОБА_4, в управління поліції.

З урахування встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку мала місце бездіяльність Управління патрульної поліції у м. Вінниці щодо не складення протоколу про адміністративне правопорушення, що мало місце 17.04.2016 року о 10-20 год. в м. Вінниці по вул. Тімірязєва, 58.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Таким чином враховуючи те, що в ході розгляду даної справи судом встановлено обов`язок відповідача щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення , що мало місце 17.04.2016 року о 10-20 год. в м. Вінниці по вул. Тімірязєва, 58, суд вважає, що з метою захисту порушеного права позивача, його наступна позовна вимога також підлягає задоволенню шляхом зобов'язання Управління патрульної поліції в м. Вінниці скласти протокол про адміністративне правопорушення, що мало місце 17.04.2016 року о 10-20 год. в м. Вінниці по вул. Тімірязєва, 58, з урахуванням постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року у справі №127/8438/16-п.

Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі 10150,00 грн., то вона, на думку суду, підлягає частковому задоволенню.

Так, частиною другою статті 21 КАС України встановлено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно із ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ця норма кореспондується з нормами низки інших законів, але насамперед - з положеннями ст. 1173 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Визначаючи розмір матеріальних збитків, позивач вказав, що незаконними діями працівників патрульної поліції в м. Вінниці йому спричинено матеріальні збитки, які вираховуються відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, з дня вилучення посвідчення водія (17.04.2016 року) по місяць його повернення (листопад 2016 року).

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік», а саме, 1450 грн., а також не повернення посвідчення водія протягом семи місяців, сума матеріальних збитків, яка підлягає стягненню на користь позивача, на думку останнього повинна становити 10150,00 грн. (1450 х 7).

Однак, суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки, як вище встановлено судом бездіяльність відповідача щодо не повернення посвідчення водія ОСОБА_1 мала місце протягом одного місяця.

А тому, з урахуванням вказаного, на користь позивача з Державного бюджету України підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 1450,00 грн.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці на його користь моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., суд виходив з наступного.

Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом вимог п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем та його представником не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про завдання йому моральних та фізичних страждань та не зазначено у чому саме полягає причинний зв'язок між завданою йому шкодою та діями Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці. .

Отже, підтверджуючих фактів заподіяної позивачеві моральної чи фізичної шкоди, страждань або втрат немайнового характеру не встановлено, а відтак, суд не вбачає правових підстав для задоволення цієї позовної вимоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З обставин адміністративної справи, встановлених судом, вбачається, що відповідачами повністю не доведено правомірності своїх дій, відтак частково позовні вимоги знайшли своє підтвердження під час розгляду адміністративної справи.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 94 КАС України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до ч. 2 даної статті, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм ст. 94 КАС України, у зв'язку із частковим задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці щодо неповернення посвідчення водія ОСОБА_1 та щодо нескладання протоколу про адміністративне правопорушення.

Зобов'язати Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці скласти протокол про адміністративне правопорушення, що мало місце 17.04.2016 року о 10-20 год. в м. Вінниці по вул. Тімірязєва, 58, з урахуванням постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2016 року у справі №127/8438/16-п.

Стягнути на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1450 грн. з Державного бюджету України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 1116,90 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в м. Вінниці.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович