Справа № 712/13069/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 травня 2017 року м. Київ К/800/16451/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області про зобов'язання вчинити дії та стягнення невиплачених коштів,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії і зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Черкасах Черкаської області провести перерахунок пенсії, збільшивши її розмір до рівня прожиткового мінімуму за період з 01 січня 2014 року по даний час та стягнути з відповідача невиплачені суми. В обґрунтування позову зазначав, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком, розмір якої є нижчим ніж прожитковий мінімум, що суперечить положенням статей 46,48 Конституції України. Посилаючись на відмову відповідача перерахувати пенсію, просив суд задовольнити позов.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2017 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, Конституції України, Законів України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосували норми законодавства, якими врегульовано питання призначення, перерахунку і виплати пенсій у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Зазначає, що суди не врахували висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 12 липня 2016 року у справі «Петриченко проти України».

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Поряд з цим, у статті 92 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначаються зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 ).

Правовідносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування врегульовані нормами Закону № 1058-IV, частиною першої статті 26 якого встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що у 2017 році розмір прожитковий мінімум для непрацездатних осіб з 01 січня складає 1 247 гривень.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» ( далі - постанова КМ № 265) установлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, крім осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною), не досягає 949 гривень, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога у сумі, що не вистачає до зазначеного розміру.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача з 10 вересня 2014 року та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону № 1058-IV. Загальний страховий стаж роботи позивача складає 17 років 9 місяців 4 дні (коефіцієнт страхового стажу з урахуванням кратності 1,35-0,233963).

Враховуючи те, що позивач відпрацював 213 місяців (17 років 9 місяців) і розмір його страхового стажу є меншим ніж передбачено частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, суди дійшли висновку, що останній не має права на отримання пенсії у розмірі прожиткового мінімуму.

При цьому, середньомісячний заробіток для обчислення пенсії ОСОБА_1 за періоди роботи з 01 січня 1984 року по 31 січня 1996 року та з 01 липня 2000 року по 31 січня 2006 року розрахований за наступною формулою (213 х 1 247/420) та становить 632,41 грн, у зв'язку з чим позивачу виплачується щомісячна державна адресна допомога розмірі 316,59 грн відповідно до постанови КМ № 265.

Враховуючи те, що розмір пенсії ОСОБА_1 складає 949 грн (632,41 грн + 316,59 грн), а його страховий стаж є меншим, ніж стаж, передбачений частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, суди дійшли висновку, що пенсія позивачу призначена та виплачується відповідачем у відповідності до законодавства і підстави для задоволення позову відсутні.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції зазначає, що норми частини третьої статті 46 Конституції України, якими передбачено право громадянина на соціальний захист слід застосовувати у системному зв'язку з положеннями статті 92 Конституції України, яка є імперативною та прямо передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Крім того, застосування цієї норми можливе, за умови, якщо пенсія, інші види соціальних виплат та допомога є основним джерелом існування громадянина.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судового рішення апеляційної інстанції, а викладені в ній доводи перевірені судом і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук