Справа № 826/11616/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м. Київ К/800/1180/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівЄрьоміна А.В.
Кравцова О.В.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватбудсервіс" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання незаконною та скасування постанови за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватбудсервіс" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Приватбудсервіс" в Окружному адміністративному суді м. Києва пред'явило позов до Інспекції Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (далі - ДАБІ, Інспекція) про визнання незаконною та скасування постанови.

Просило визнати незаконною та скасувати постанову від 26 червня 2014 року № 168/14/7126-53/2606/02/2.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 26 червня 2014 року № 168/14/7126-53/2606/02/2.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ТОВ "Приватбудсервіс" подало касаційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Судами встановлено, що Інспекцією із залученням старшого слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві Забродського P.M. у присутності директора ТОВ "Приватбудсервіс" ОСОБА_5 була проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил ТОВ "Приватбудсервіс" на об'єкті будівництва цілісний майновий комплекс на вул. Набережно-Печерська дорога, 8 у Печерському районі м. Києва.

За результатами складено акт перевірки від 19 червня 2014 року.

Перевіркою встановлено, що за вказаною адресою знаходиться цілісний майновий комплекс, який згідно з договором купівлі-продажу від 12 квітня 2007 року належить ТОВ "Приватбудсервіс".

За вказаною адресою збудовано та експлуатуються 2 будинки охорони та будівля адміністрації (відповідно до ДТСУ-НБВ.1.2-16:2013 "Визначення класів наслідків та категорії складності об'єктів будівництва», категорія складності зазначеного вище об'єкта встановлена як II, (літера "Д", літера "Е" та літера "Г" відповідно до технічного паспорту БТІ від 06 серпня 2010 року) без прийняття в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, чим порушено вимоги частини восьмої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Інспекцією на адресу ТОВ "Приватбудсервіс" внесено припис про усунення порушень вимог законодавства від 19 червня 2014 року з вимогами заборонити експлуатацію об'єкту та усунути виявлені порушення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Також, за результатами перевірки складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 19 червня 2014 року.

26 червня 2014 року ДАБІ винесено постанову

№168/14/7/26-53/2606/02/2 про накладення на ТОВ "Приватбудсервіс" штрафу у сумі 54 810,00 грн відповідно до абзацу 3 пункту 6 частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності".

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 квітня 2007 року Продавець (ТОВ "Астрая") передає, а Покупець (ТОВ "Приватбудсервіс") приймає у власність цілісний майновий комплекс. Відчужуване майно: автопідйомник - 1 од., бони причальні - 74 од., друкарська машинка - 1 од., пантон-бон - 1 од., нестаціонарний будинок охоронця - 2 од., нестаціонарний будинок адміністрації - 1 од., комп'ютер - 1 од., акумулятор - 1 од.,огорожа території - 103м., зварювальний апарат - 1 од., бензопила - 1од., котел - 1 од.

До вказаного договору сторони уклади додатковий договір від 03 вересня 2010 року № 1850, зі змісту якого вбачається, що вищезгаданий пункт 1.1 був змінений і викладений у новій редакції, а саме: "...Відчужується майно: авто підйомник - 1 од., бони-причальні - 74 од., друкарська машинка - 1 од., пантон-бон - 1 од., будинок охоронця - 2 од. (літера "Е", площею 25,3 кв.м., два поверхи, фундамент - бетон, стіни - цегляні, покрівля - шифер; літера "Д", площею 27,1 кв.м., два поверхи, фундамент - бетон, стіни - цегляні, покрівля - шифер), будинок адміністрації - 1 будівля (літера "Г", площею 177,1 кв. м., один поверх, фундамент - бетон, стіни - цегляні, покрівля - шифер), комп'ютер ЕС 1841 - 1 од., акумулятор - 1 од., огорожа території -103 м., зварювальний апарат - 1 од., бензопилка - 1 од., котел - 1 од. Інші умови Договору залишені без змін.

Даний Додатковий Договір є невід'ємною частиною основного Договору та був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Крім того, апеляційний суд взяв до уваги рішення Господарського суду

м. Києва від 31 липня 2013 року у справі № 5011-74/6329-2012, що набрало законної сили, за позовом Першого заступника прокурора Печерського району

м. Києва, в інтересах держави в особі Київської міської Ради про визнання недійсним Договору про внесення змін до Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 03 вересня 2010 pоку, укладеного між TOB "Астрая" та TOB "Приватбудсервіс" та Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 12 квітня 2007 pоку, третя особа - Комунальне підприємство "Київське міське бюро технічної інвентаризації". З вказаного рішення вбачається, що при розгляді справи Господарським судом м. Києва була проведена судова експертиза - Київським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, за наслідками якої експертами зроблено висновки про те, що будівлі Е, Д, Г цілісного майнового комплексу "Ремонтно-відстійний пункт № 1" найбільш ймовірно зведені раніше ніж у період з травня 2007 року по вересень 2010 року.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок укладання Додаткової Угоди від 03 вересня 2010 року вказані об'єкти змінені не були. Сторонами правочину лише були визначені їхні нові ідентифікуючі ознаки, зокрема літери та площі.

На підстав технічного паспорта на нежитловий будинок (приміщення), який виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 06 серпня 2010 року на будівлі "Е", "Д", "Г" судами встановлено, що вказані будівлі значаться побудованими у 1960 році.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 квітня 2007 року позивачем було придбано нестаціонарні споруди, а експлуатуються капітальні споруди. У зв'язку з цим, враховуючи, що за адресою вул. Набережно-Печерська дорога, 8 у Печерському районі міста Києва збудовано та експлуатуються 2 будинки охорони та будівля адміністрації без прийняття в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова винесена Інспекцією з підстав та у межах повноважень, визначених чинним законодавством України.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та, ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що Закон України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", зокрема стаття 1, який набрав чинності у листопаді 1994 року, не передбачав відповідальність за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію, а зазначена відповідальність була передбачена лише у зв'язку із набранням чинності 05 січня 2013 року Законом України від 22 грудня 2011 року № 4220 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності", яким було викладено в новій редакції пункт 6 частини другої статті 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та передбачено, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Крім того, обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

У зв'язку із викладеним та оскільки положення частини восьмої статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови від 26 червня 2014 року № 168/14/7/26-53/2606/02/2.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується із правовою позицією суду апеляційної інстанції із огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Пунктом 2 частини четвертої статті 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону.

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року

№ 553 (далі - Порядок № 553).

Відповідно до пункту 5 Порядку № 553, державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за територіальним принципом (у межах областей) у порядку проведення планових та позапланових перевірок.

За приписами підпункту 2 пункту 11 Порядку № 553 посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право, зокрема, складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом.

Статтею 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності 12 березня 2011 року, визначено порядок прийняття в експлуатацію після набрання ним чинності закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Цей Закон не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

Питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів було вперше врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, однак ця постанова стосувалася лише об'єктів державного замовлення. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, мав визначатися Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Міністерством інвестицій і будівництва.

З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", стаття 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не було передбачено відповідальності за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію.

19 січня 2012 року згідно із Законом України від 22 грудня 2011 року

№ 4220-VI 'Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності та вдосконалення державного регулювання у сфері містобудівної діяльності" Закон України № 208/94-ВР "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" викладено у новій редакції.

Пунктом 6 частини другої статті 2 Закону України № 208/94-ВР "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" передбачено, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто Закон України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", зокрема положення пункту 6 частини другої статті 2 щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Частина восьма статті 39 Закону № 3038-VI зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 20 листопада 2012 року № 5496-VI, встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Отже, обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена Верховним Судом України у постанові від 04 березня 2014 року (справа № 21-433а13).

З огляду на те, що об'єкти нерухомого майна, які були предметом Договору купівлі-продажу від 12 квітня 2007року та додаткового Договору купівлі-продажу від 03 вересня 2010 року № 1850, укладених між ТОВ "Астрая" - продавцем та ТОВ "Приватбудсервіс" - покупцем, були побудовані раніше ніж була законодавчо введена відповідальність за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію, позивач не міг нести відповідальність за відповідні правопорушення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про протиправність постанови Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 26 червня 2014 року № 168/14/7126-53/2606/02/2 щодо накладення штрафу на ТОВ "Приватбудсервіс" та про наявність підстав для її скасування.

Оскаржене судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанції та встановлених обставин справи.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 220, 220-1, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Приватбудсервіс" відхилити, а оскаржувану постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2014 року в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватбудсервіс" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання незаконною та скасування постанови залишити без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Єрьомін А.В.

Кравцов О.В