Справа № 263/15359/16-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Скрипниченко Т.І.
Суддя-доповідач - Васильєва І.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року справа №263/15359/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Васильєвої І.А., суддів Василенко Л.А., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Борисова А.А., за участю представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 березня 2017 р. у справі № 263/15359/16-а (головуючий І інстанції Скрипниченко Т.І.) за позовом ОСОБА_3 до Начальника управління земельних відносин Маріупольської міської ради Тітова Дмитра Вікторовича, Маріупольської міської ради, третя особа ОСОБА_5 про визнання неправомірними дій та бездіяльності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області з адміністративним позовом до Начальника управління земельних відносин Маріупольської міської ради Тітова Дмитра Вікторовича, Маріупольської міської ради, третя особа ОСОБА_5 , в якому просив, визнати неправомірними дії та бездіяльність Начальника управління земельних відносин Маріупольської міської ради Тітова Д.В. та Маріупольської міської ради щодо не підписання доповнення до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки громадянина ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1 (а.с.2-6)

Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 березня 2017 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.100-104).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Окрім того, зазначено, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи (а.с.108-112).

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

06 вересня 2010 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 (Продавці) та ОСОБА_3 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу частини будинку, за яким покупець купив 37/100 частки житлового будинку номер АДРЕСА_1 на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Зареєстровано у реєстрі за № 900. (а.с.19-21)

Відповідно до технічного паспорту та плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 від 18.06.2010 року, загальна площа земельної ділянки складає 484 кв.м., 63/100 частки житлового будинку номер НОМЕР_3 належить ОСОБА_8 та 37/100 частки належали ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.22-23).

Відповідно до державного акту на праві приватної власності на земельну ділянку від 20.08.2008 року Серія НОМЕР_1, ОСОБА_8 належить 289 кв.м по АДРЕСА_1. Зазначений акт виданий на підставі рішення Маріупольської міської ради від 20.05.2008 року № 5/21-3845.

Згідно з актом встановлення та узгодження меж землекористування громадянам ОСОБА_6, ОСОБА_7 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1 від 17.08.2010 року, ОСОБА_6, ОСОБА_7, з одного боку, геодезист ОСОБА_9, з другого боку, у присутності представників суміжних землекористувачів, зокрема, представника садиби АДРЕСА_1 - ОСОБА_8, проведено встановлення та узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_10, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_1. Площа земельної ділянки складає 0,0208 га. Суміжними землекористувачами є: від А до Б землі АДРЕСА_2; від А до Б землі садиби АДРЕСА_1; від А до Б землі Маріупольської міської ради (а.с.11).

02 жовтня 2012 року позивач звернувся до ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов'я» з заявою про підготовку технічної документації для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку розташовану в АДРЕСА_1 (а.с.14).

ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов'я» виготовлено Технічну документацію для передачі у власність позивачу земельної ділянки загальною площею 0,0208 га. (а.с.12).

17 вересня 2015 року складено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, відповідно до якого, межі земельної ділянки яка знаходиться по АДРЕСА_1 площею 0,0208 га, що знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_3 межовими знаками встановленого зразка не закріплювалися згідно п. 3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376 (а.с.27-28).

З кадастрового плану земельної ділянки вбачається, що земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,0208 га. присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.29-31).

Відповідно до матеріалів справи, на підставі Порядку узгодження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами на території Маріупольської міської ради від 29.04.2010 № 5/42-6453, складено доповнення до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки громадянина ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 від 10.04.2013 року (а.с.27).

Зі змісту акту вбачається, що суміжний землекористувач по АДРЕСА_1, не підписав акт встановлення та узгодження меж земельної ділянки та не надав письмову відмову (пояснення). Межі суміжної ділянки по АДРЕСА_1, раніше встановлювались, є правовстановлюючий документ (державний акт від 20.08.2008 року № 01.08.162.0219). Межа земельної ділянки ОСОБА_3 співпадає з межами вказаними у державному акті. Межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 встановлені по фактичному землекористуванню.

Зазначене доповнення до акту підписано позивачем, директором ТОВ «Проектно-експертна фірма «Землі Приазов'я», начальником головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради, головою Жовтневої районної адміністрації. Начальником управління Держземагенства у місті Маріуполі Донецької області та не підписано начальником УЗВ Маріупольської міської ради.

06 вересня 2016 року позивач звернувся до начальника управління земельних відносин Маріупольської міської ради з заявою-клопотанням про підписання доповнення до акту узгодження меж земельної ділянки, які є частиною технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі для передачі у власність позивачу (а.с.33).

Управління земельних відносин Маріупольської міської ради листом від 19.09.2016 року № 2065 повідомило, що у наданій технічній документації не враховані висновки спеціалиста-будівельника № 202/12 від 30.03.2006 року. Також, загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, складає 484 кв.м., з них 289 кв.м. належить ОСОБА_5, вільною для надання залишається земельна ділянка площею 195 кв.м. Відповідно до наданій технічній документації запроектована площа земельної ділянки складає 208 кв.м., що є більшою ніж 195 кв.м. Крім того, доповнення до акту не оформлено відповідно до Порядку узгодження меж земельних ділянок із суміжними землекористувачами на території Маріупольської міської ради від 29.04.2010 № 5/42-6453 (а.с.НОМЕР_3).

Відповідно до висновку спеціалиста-будівельника № 202/12 від 30.03.2006 року зазначено, що на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, встановлено порядок роздільного користування земельною ділянкою , при якому у користуванні ОСОБА_8 мається земельна ділянка площею 289 кв.м. та крім того мається ділянка загального користування площею 7,6 кв.м.(а.с.61-64).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги позивача щодо підписання доповнення до акту узгодження меж земельної ділянки може призвести до порушення прав третіх осіб, оскільки у технічній документації на встановлення меж земельної ділянки не враховано наведений висновок спеціалиста-будівельника № 202/12 від 30.03.2006 року та оформлено документацію на земельну ділянку площею 208 кв.м. без урахування ділянки загального користування, що впливає на права третьої особи, яка є користувачем земельної ділянки, яка перебуває у загальному користуванні

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується з наступних підстав.

Спірним питанням у даній справі є наявність порушення в діях відповідачів щодо не підписання доповнення до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки громадянина ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1.

Оскільки у данні справі оскаржуються дії відповідача, як суб'єкта владних повноважень, зазначену справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, мають перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам, у тому числі, чи прийняті вони обґрунтовано.

Згідно зі статті 13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частина 2 статті 116 Земельного кодексу України встановлює підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б» ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

За змістом частин 1, 3, 4 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

За приписами ст. 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Статтею 118 Земельного кодексу України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до змісту ч.6 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до рішення Маріупольської міської ради № 5/42-6453 від 29.04.2010 року, затверджено Порядок погодження меж земельних ділянок з суміжними землекористувачами на території Маріупольської міської ради.

Мета Порядку є регулювання земельних відносин, забезпечення прав на землю фізичних та юридичних осіб на території Маріупольської міської ради (п.2 Порядку).

За пунктом 3 та 4 зазначеного Порядку, при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, технічної документації, необхідної для приватизації земельної ділянки, межі земельної ділянки узгоджуються із суміжними землекористувачами (землевласниками).

При розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки встановлення кордону земельної ділянки здійснюється відповідно до генерального плану розміщення об'єкту, погодженого головним управлінням архітектури и містобудування міської ради, з обов'язковим погодженням меж із суміжним землекористувачами (землевласниками).

За пунктом 5 та 6 Порядку, у разі відмови суміжного землекористувача (землевласника) від погодження меж земельної ділянки землевпорядна організація, що виконує розробку землевпорядної документації (в т.ч. комунальне підприємство «Міське архітектурне бюро»), зобов'язана з'ясувати наступну інформацію: чи встановлювалася межа суміжної земельної ділянки; причину, по якій суміжний землекористувач (землевласник) відмовляється від погодження меж (інформація повинна бути оформлена письмово або зроблений відповідний запис в акті встановлення та погодження меж земельної ділянки та завірена підписом фізичної особи або уповноваженим представником юридичної особи). У разі відмови суміжного землекористувача надати письмові заперечення з питання проходження кордону, про це робиться запис в акті погодження меж земельної ділянки представником землевпорядної організації.

Після перевірки вищевказаної інформації розробник документації із землеустрою становить доповнення до акту встановлення та погодження меж земельної ділянки, що містить інформацію про суміжних землекористувачів та причину відмови від погодження меж.

Доповнення до акту встановлення та погодження меж земельної ділянки погоджується з: головою районної адміністрації міської ради, управлінням Держкомзему в місті Маріуполі, Головним управлінням містобудування та архітектури міської ради, відділом регулювання земельних відносин міської ради.

Системний аналіз дає підстави вважати, що зазначеними нормами встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Зокрема передбачають, що для передачі земельної ділянки у власність, зацікавлена особа при розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, повинно бути обов'язково узгоджені межі земельної ділянки із суміжним землекористувачами (землевласниками), за результатами чого складається акт. У разі ж відмови суміжного землекористувача його підписати, в акті робиться відповідний запис та складається доповнення до акту в якому встановлюються межі суміжної ділянки та причини відмови від підписання.

Підставою для відмови у погодженні доповнення до акту є не врахування у технічній документації висновків спеціалиста-будівельника № 202/12 від 30.03.2006 року; загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, складає 484 кв.м., запроектована площа земельної ділянки складає 208 кв.м., що є більшою вільної земельної ділянки в розмірі 195 кв.м. Також зазначено, доповнення до акту не оформлено відповідно до Положення (а.с.НОМЕР_3).

Відповідно до матерів справи, загальна площа земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 складає 484 кв.м., з яких на праві приватної власності на земельну ділянку суміжному землевласнику належить 289 кв.м. та земельна ділянка загального користування площею 7,6 кв.м. Тобто, площа вільної для надання земельної ділянки - 195 кв.м.

Таким чином, при розробці технічної документації, зокрема, доповнення до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки площею 208 кв.м., не було враховано та досліджено усі обставини, а саме загальний розмір земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та частину зазначеної земельної ділянки, яка вже знаходиться у власності суміжного землекористувача.

Колегія суддів зазначає, що зазначені обставини суттєво впливають на вирішення питання щодо встановлення та узгодження меж земельної ділянки та на права третьої особи ОСОБА_5, яка є користувачем земельної ділянки, яка перебуває у загальному користуванні із позивачем, що має бути враховано при розробці відповідної проектної документації

Крім того, судом досліджено рішення Апеляційного суду Донецької області від 07.10.2013 року у цивільній справі № 263/811/2013, з якого вбачається, що у позивача та ОСОБА_5 вже виникав спір щодо меж земельної ділянки та права користування.

Колегія суддів зазначає, що у зеслекористувачів існує спір щодо меж земельних ділянок, які перебувають у їх користуванні, що може бути вирішення в порядку цивільного судочинства. Крім того, розбіжності у площі земельної ділянки яка знаходиться у фактичному землекористуванні землекористувачів із загальною площею земельної ділянки, можуть бути вирішенні шляхом внесення відповідних змін до технічної документації земельної ділянки.

Отже, визнання неправомірними дії та бездіяльність відповідачів щодо не підписання доповнення до акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки, не є належним способом захисту порушеного права позивача з урахуванням встановлених обставин у справі.

Доводи викладені в апеляційній скарзі з урахуванням досліджених матеріалів справи, не спростовують висновків суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 березня 2017 р. у справі № 263/15359/16-а, - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 20 березня 2017 р. у справі № 263/15359/16-а, - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст складно та підписано колегією суддів 17 травня 2017 року.

Головуючий І.А. Васильєва

Судді Л.А. Василенко

А.В. Гайдар