Справа № 804/4083/15
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-09-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 р. Справа № 804/4083/15

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (далі - ПАТ «Дніпродзежинська ТЕЦ», підприємство, платник, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області із позовними вимогами щодо:

визнати протиправними дії Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з 17.02.2015р. проведення камерельної перевірки, оформленої Актом камеральної перевірки з питання своєчасності сплати узгодженої суми податкових зобов'язань з податку на прибуток Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль";

визнати протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 02.03.2015р. № та №.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, мотивуючи тим, що податковий орган не мав законних підстав для проведення камеральної перевірки, оскільки з огляду на п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України минули строки її проведення. Окрім того, позивач зауважує, що при проведенні перевірки відповідачем використовувались податкові розрахунки, зведені розрахунки, договір про розстрочення, висновок на перерахування коштів, платіжні доручення, тобто відмінні від декларацій документи, у зв'язку з чим, на думку позивача, контролюючим органом було фактично проведено документальну планову невиїзну перевірки із порушенням норм податкового законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем заперечень до суду не надано.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» () зареєстровано як юридична особа від 05.05.1989р. за №Ю00100435 та перебуває на податковому обліку у Дніпродзержинській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі-Дніпродзержинська ОДПІ, податковий орган, контролюючий орган, відповідач) від 18.10.1991р. за №69, як платник окремих видів податків, в тому числі, плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

17.02.2015 року Дніпродзержинською ОДПІ, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку платника за землю ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" з питання своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності по терміну сплати за січень-грудень 2002 року, січень-грудень 2003 року, січень-грудень 2005 року, січень-грудень 2006 року, січень-грудень 2007 року, січень-грудень 2008 року, січень-грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, січень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-березень 2013 року, за результатами якої контролюючим органом складено Акт про результати камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету № 179/23/04-03-15-04-10/00130820 від 17.02.2015 р. (далі-акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України - платником протягом граничних термінів несвоєчасно сплачено суму самостійно визначених податкових зобов'язань по земельному податку за земельні ділянки державної та комунальної власності згідно договору про розстрочення №34 від 23.06.2001р., зведених розрахунків земельного податку за період з 2002 по 2003 рік, висновку на перерахування коштів і платіжного доручення №7 від 16.01.2007р., податкових розрахунків земельного податку за період з 2005р. по 2013р.

На підставі акту перевірки відповідачем сформовано та направлено на адресу платника:

- податкове повідомлення-рішення № від 02 березня 2015 року, яким ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" шляхом застосування штрафних санкцій (штрафу) у розмірі 10% грошового зобов'язання погашеного з затримкою у на суму 41, 93 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 02 березня 2015 року, яким ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "земельний податок з юридичних осіб" шляхом застосування штрафних санкцій (штрафу) у розмірі 20% грошового зобов'язання погашеного з затримкою у на суму 104 415, 34 грн.

Не погодившись із висновками контролюючого органу та вищезазначеними податковими повідомленнями-рішення, ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» звернулось до суду із даним позовом.

Досліджуючи правомірність дій Дніпродзержинської ОДПІ з проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Згідно статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Статтею 76 Податкового кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Отже, проведення таких перевірок прямо передбачено в повноваженнях податкового органу та направлено на реалізацією безпосередніх функцій.

При цьому, слід зауважити, що стаття 76 Податкового кодексу України у редакції на момент проведення Дніпродзержинською ОДПІ камеральної перевірки (17.02.2015р.) не містила обмежень у строках (в т.ч. строках давності, визначених ст. 102 Податкового кодексу України) проведення камеральних перевірок щодо певної податкової звітності.

Як встановлено судом, та вбачається з акту перевірки, під час перевірки контролюючим органом використано:

-зведений розрахунок земельного податку №289 від 13.02.2002р. (01.03.2011р. - скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів; граничний термін сплати -01.03.2011р.);

-договір розстрочення №34 від 23.06.2001р. (граничний термін сплати - 22.04.2003р.);

-зведений розрахунок земельного податку №1034 від 30.01.2003р. (граничний термін сплати - 02.03.2003р., 30.03.2003р., 30.05.2003р., 30.04.2003р., 30.06.2003р., 30.07.2003р., 30.08.2003р.);

-податковий розрахунок земельного податку №695 від 31.01.2005р. (граничний термін сплати -30.12.2005р., 30.01.2006р.);

-податковий розрахунок земельного податку №1108 від 30.01.2006р. (граничний термін сплати - 02.03.2006р., 30.03.2006р., 30.04.2006р., 30.05.2006р., 30.06.2006р., 30.07.2006р., 30.08.2006р., 30.09.2006р., 30.10.2006р., 30.11.2006р., 30.12.2006р., 30.01.2007р.);

-податковий розрахунок земельного податку №1665 від 30.01.2007р. (граничний термін сплати - 02.03.2007р., 30.03.2007р., 30.04.2007р., 30.05.2007р., 30.06.2007р., 30.07.2007р., 30.08.2007р., 30.09.2007р., 30.10.2007р., 30.11.2007р., 30.12.2007р., 30.01.2008р.);

-висновок на перерахування коштів, платіжне дорученя №7 від 16.01.2007р. (граничний термін сплати - 17.01.2007р.);

-податковий розрахунок земельного податку №999 від 24.01.2008р. (граничний термін сплати - 02.03.2008р., 30.03.2008р., 30.04.2008р., 30.05.2008р., 30.06.2008р., 30.07.2008р., 30.08.2008р., 30.09.2008р., 30.10.2008р., 30.11.2008р., 30.12.2008р., 30.01.2009р.);

-податковий розрахунок земельного податку №21315 від 27.01.2009р. (граничний термін сплати - 02.03.2009р., 30.03.2009р., 30.04.2009р., 30.05.2009р., 30.06.2009р., 30.07.2009р., 30.08.2009р., 30.09.2009р., 30.10.2009р., 30.11.2009р., 30.12.2009р.30.01.2010р.);

-податковий розрахунок земельного податку № від 28.01.2010р. (граничний термін сплати - 02.03.2010р., 30.03.2010р., 30.04.2010р., 30.05.2010р., 30.06.2010р., 30.07.2010р., 30.08.2010р., 30.09.2010р., 30.10.2010р., 30.11.2010р., 30.12.2010р.);

-податковий розрахунок земельного податку № від 16.02.2012р. (граничний термін сплати - 30.01.2013р, 31.03.2013р.);

-податковий розрахунок земельного податку № від 19.02.2013р. (граничний термін сплати - 02.03.2013р., 30.03.2013р., 30.04.2013р.).

З вищенаведеного переліку вбачається, що в ході проведення перевірки податковим органом використані дані зазначені позивачем у наданих до податкового органу документах податкової звітності по земельному податку та карток особових рахунків підприємства.

При цьому, первинна бухгалтерська документація ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» контролюючим органом під час проведення камеральної перевірки не досліджувалась.

Тобто, перевірка, за наслідками якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, є саме камеральною, що відповідає положенням підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75, статті 76 Податкового кодексу України.

Посилання позивача на підпункт 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, згідно якого протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних, суд не приймає з огляду на наступне.

Статтею 200 Податкового кодексу України визначено порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.

Аналіз наведеної норми свідчить, що дана стаття регулює питання сплати саме суми податку - різниці між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду, що є податком на додану вартість, та питання бюджетного відшкодування.

Разом з тим, як вищезгадана перевірка була проведена з питання своєчасності сплати суми самостійно визначених податкових зобов'язань по земельному податку.

Крім того, вказаною перевіркою питання відповідності заявлених у податковій звітності по земельному податку даних не досліджувалось.

Отже, податковий орган був уповноважений здійснити камеральну перевірку платника за землю ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" з питання своєчасності сплати орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності по терміну сплати за січень-грудень 2002 року, січень-грудень 2003 року, січень-грудень 2005 року, січень-грудень 2006 року, січень-грудень 2007 року, січень-грудень 2008 року, січень-грудень 2009 року, січень-грудень 2010 року, січень-грудень 2011 року, січень-грудень 2012 року, січень-березень 2013 року.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень.

Згідно з приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

З наведених процесуальних норм вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішенням, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дії або бездіяльність за будь-яких обставин повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права, свободи або інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то при розгляді даного спору про визнання незаконними дій контролюючого органу з проведення камеральної перевірки позивача визначальним являється те, чи є оскаржувані дії відповідача такими, що породжують для позивача настання будь-яких юридичних наслідків і впливають на його права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, а також чи буде задоволення таких позовних вимог мати своїм правовим наслідком безпосередній захист прав позивача.

Обов'язковою ознакою нормативно-правового акту індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Зміст оскаржуваних дій полягає у організації та проведенні камеральної перевірки позивача, яка контролюючим органом фактично реалізована, а саме- здійснено камеральну перевірку, за результатами якої складено акт.

При цьому, суд зазначає, що вчинення таких дій прямо передбачено у повноваженнях контролюючих органів та є частиною процесу реалізації податковим органом повноважень, наданих йому чинним законодавством. Результатом реалізації цих повноважень є винесення у відповідній формі рішення, яке породжує юридичні наслідки для платника податків.

Отже, виключно результат реалізації повноваження податкового органу (рішення), а не процес реалізації його повноважень може бути об'єктом судового оскарження. А дотримання контролюючим органом вимог актів законодавства щодо порядку та способу проведення камеральної перевірки входить до предмету доказування при розгляді спору про правомірність рішення контролюючого органу.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що відповідачем додержано всіх вимог при здійсненні перевірки, суд дійшов висновку, що дії Дніпродзержинської ОДПІ з проведення камеральної перевірки своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань до бюджету є правомірними, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Досліджуючи правомірність податкових повідомлень-рішень від 02.03.2015р. № та №, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації, або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України - платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Статтею 126 Податкового кодексу України передбачено застосування відповідальності за порушення правил сплати (перерахування) податків, відповідно до якої, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

-при затримці більше 30 календарних днів, наступним за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено судом, та вбачається з акту перевірки, під час перевірки контролюючим органом використано: зведений розрахунок земельного податку №289 від 13.02.2002р. (граничний термін сплати -01.03.2011р.), договір розстрочення №34 від 23.06.2001р. (граничний термін сплати - 22.04.2003р.), зведений розрахунок земельного податку №1034 від 30.01.2003р., податковий розрахунок земельного податку №695 від 31.01.2005р., податковий розрахунок земельного податку №1108 від 30.01.2006р., податковий розрахунок земельного податку №1665 від 30.01.2007р., висновок на перерахування коштів, платіжне дорученя №7 від 16.01.2007р., податковий розрахунок земельного податку №999 від 24.01.2008р., податковий розрахунок земельного податку №21315 від 27.01.2009р., податковий розрахунок земельного податку № від 28.01.2010р., податковий розрахунок земельного податку № від 16.02.2012р., податковий розрахунок земельного податку № від 19.02.2013р.

В акті перевірки зазначено, що грошові зобов'язання були сплачені позивачем з затримкою у термін більше ніж 30 календарних днів.

При цьому факт наявності заборгованості позивачем не заперечується, як і той факт, що грошове зобов'язання з земельного податку було сплачено ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» відповідно переліку платежів зазначеного в акті перевірки.

Статтею 111 Податкового кодексу України встановлено види відповідальності за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, зокрема фінансовий вид відповідальності.

Відповідно до пункту 111.2 статті 111 Податкового кодексу України, фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

При цьому, відповідно до вимог статей 113, 114 Податкового кодексу України, строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення, оскарження сум грошових зобов'язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій зараховуються до бюджетів, до яких згідно з законом зараховуються відповідні податки та збори. Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов'язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Статтею 102 Податкового кодексу України встановлено строки давності та їх застосування. Відповідно до пункту 102.1. Податкового кодексу України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Слід зауважити, що перевірка була проведена відповідачем 17.02.2015р., а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято 02.03.2015р.

Таким чином, з огляду на те, що ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» подавались до Дніпродзержинської ОДПІ розрахунки земельного податку №289 від 13.02.2002р., №1034 від 30.01.2003р., №695 від 31.01.2005р., №1108 від 30.01.2006р., №1665 від 30.01.2007р., №999 від 24.01.2008р., №21315 від 27.01.2009р., № від 28.01.2010р., в яких підприємством були задекларовані суми податкових зобов'язань по земельному податку, а також враховуючи те, що згідно договору розстрочення №34 від 23.06.2001р. грошове зобов'язання платника мало граничний термін сплати - 22.04.2003р. - визначення штрафних санкцій спірними податковими повідомленнями - рішеннями 02.03.2015р. суперечить вищенаведеним положенням пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України.

Враховуючи зазначене, суд вважає протиправним визначення платнику штрафу без врахування положень пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення такими, що підлягають скасуванню.

Окрім того, слід також зауважити, що питання щодо сплати земельного податку за земельні ділянки державної та комунальної власності по терміну сплати з 2002 року по 2013 рік та згідно з якими на позивача накладено штраф за несвоєчасну сплату земельного податку за період з 2002 року по 2013 рік було предметом розгляду в іншій адміністративній справі №2а/0470/4865/11 за позовом Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції до Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська ТЕЦ" про стягнення боргу з земельного податку.

Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.03.2013р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2014р., позовні вимоги Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції - задоволено.

Постановою Вищого адміністративного суду України (провадження №К/800/13147/15) від 30.03.2016р. касаційну скаргу ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» - задоволено, а вищевказані рішення скасовані. У даній постанові суд також зазначив наступне.

Станом на 01 січня 2004 року за підприємством обліковувалась заборгованість зі сплати земельного податку в розмірі 1 744 097, 35 грн.

За період з 2004 року по 2010 рік ПАТ «Дніпродзержинська ТЕЦ» проведено оплату поточних зобов'язань з земельного податку та у зв'язку з переплатою сума заборгованості зменшилась до 1 117 578, 73 грн.

Зважаючи на норми чинного до 31.12.2010р. податкового законодавства, Вищий адміністративний суд України дійшов до висновку, що податковий борг, заявлений до стягнення у даній справі виник до 01 січня 2004 року, у зв'язку з чим на момент звернення до суду з вимогою про його стягнення є безнадійним, а, отже, підлягає списанню, що виключає підстави для його стягнення.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України - судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України - обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України - доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд вважає, податкове податкові повідомлення-рішення Дніпродзержинської ОДПІ від 02.03.2015р. № та № протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню в цій частині.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції' України і діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених па контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушення прав і охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що відповідачем не надано до суду заперечень на адміністративний позов, тому, приймаючи до уваги, презумпцію вини відповідача - суб'єкта владних повноважень, що діє в адміністративному судочинстві (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України), а також зважаючи на вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 02.03.2015р. № та №.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області () на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" () судові витрати у розмірі 104, 45 грн. (сто чотири гривні сорок п'ять копійок).

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський