Справа № 822/1140/17
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1140/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіПетричковича А.І.
при секретаріЯворській І.Ю.
за участі:позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, представника третіх осіб Вірстюка Д.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Хмельницькій області , Державна судова адміністрація України, про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 20.04.2017 року суд відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_3, в якому він просить стягнути з Апеляційного суду Хмельницької області 158920 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 жовтня 2016 року по 18 квітня 2017 року включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що на час його звільнення з роботи (03.10.2016), відповідач мав перед ним борг із виплати щомісячного грошового утримання судді у розмірі 23108 грн. 30 коп. та компенсації за несвоєчасну його виплату у розмірі 5467 грн. 87 коп., а всього 28576 грн. 17 коп., що підтверджується його довідкою. Відповідно до ст.117 КЗпП України, з урахуванням вищенаведеного, йому за затримку розрахунку при звільненні за період з 04.10.2016 року по 18 квітня 2017 року відповідач повинен сплатити 158920 середнього заробітку (1160 грн. за один робочий день х 137 днів).

Позивач в судовому засіданні позовну вимогу підтримав, покликаючись на ті ж обставини і докази, які вказані у позові.

Представник відповідача в задоволенні позову просив відмовити, про що ним були подані письмові заперечення, які підтвердив у суді. Зазначив, що заборгованості перед позивачем у Апеляційного суду Хмельницької області немає, про що свідчить розрахунковий листок, який є невід'ємною частиною особової картки. Крім цього, пояснив, що згідно постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 р. по справі №822/620/15 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Апеляційного суду Хмельницької області про стягнення заборгованості по щомісячному грошовому утриманню судді та компенсації за несвоєчасну його виплату - відмовлено.

Представник третіх осіб в задоволенні позову також просив відмовити, так як вважає, що для задоволення позову не має законних підстав.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази, суд приходить до таких висновків.

Постановою Верховної Ради України №1515-VIII "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 року ОСОБА_3 звільнений з посади судді у відставку.

03.10.2016 року наказом голови Апеляційного суду Хмельницької області №33/05-03/ ОСОБА_3 відрахований із штату Апеляційного суду Хмельницької області з 03.10.2016 року.

Отже, судом встановлено, що позивач з 02 лютого 2009 року по 03 жовтня 2016 року займав посаду судді Апеляційного суду Хмельницької області.

Підставою відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні позивач вказує Довідку про суми належної до виплати заборгованості із щомісячного грошового утримання та грошової компенсації в зв"язку з порушенням строків виплати ( стор 4 справи), оригінал якої є в адміністративній справі №822/620/15, яка перебуває на розгляді касаційної інстанції, і Розрахунок належної до виплати суми заборгованості із щомісячного грошового утримання та грошової компенсації в зв"язку з порушенням строків виплати ( стор. 40 справи), який надав в суді.

Розрахунок належної до виплати суми заборгованості із щомісячного грошового утримання та грошової компенсації в зв"язку з порушенням строків виплати зроблений на виконання Виконавчого листа по адміністративній справі №822/666/14 від 24.03.2014 року, що видно із його змісту. Однак, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня по справі №822/666/14 було частково задоволено позов ОСОБА_6, а тому цей Розрахунок не може бути належним доказом у адміністративній справі №822/1140/17, адже він стосується іншої особи, а не ОСОБА_3

Щодо Довідки про суми належної до виплати заборгованості із щомісячного грошового утримання та грошової компенсації в зв"язку з порушенням строків виплати, якою ОСОБА_3 доводив позовні вимоги у адміністративній справі №822/620/15, суд відповідно до вимог ч.1 ст.72 КАС України враховує, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 року вирішено, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з Апеляційного суду Хмельницької області заборгованості по щомісячному грошовому утриманню судді та компенсації за несвоєчасну його виплату задоволенню не підлягають ( стор. 43 - 44 справи).

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до Довідки Апеляційного суду Хмельницької області №06-66/17 від 05.05.2017 року, всі належні ОСОБА_3 були виплачені на підставі відомості перерахування в банк зарплати у міжрозрахунковий період жовтня 2016 року. Заборгованості перед ОСОБА_3 у Апеляційного суду Хмельницької області немає ( стор. 30 справи).

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Верховний Суд України у постанові від 24.06.2015, № 6-116цс15 ствердив, що згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Відповідач з позивачем не розраховувався, так як вважає, що заборгованості при розрахунку при звільненні перед ОСОБА_3 не має, а тому не має остаточного розрахунку з позивачем щодо боргу, визначеного Довідкою про суми належної до виплати заборгованості із щомісячного грошового утримання та грошової компенсації в зв"язку з порушенням строків виплати. Тобто, не має таких юридично значимих обставин, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факту проведення з ним остаточного розрахунку, а тому у позивача не має підстав для звернення до суду із заявою про вирішення цього трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у постанові від 24.06.2015, № 6-116цс15.

Крім цього, суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року встановлено, що особливість щомісячного грошового утримання судді полягає в тому, що воно не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді, це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та елементом його правового статусу. Щомісячне грошове утримання судді, який, маючи право на відставку, продовжує працювати на посаді судді, встановлюється у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків щодо здійснення незалежного, неупередженого та справедливого правосуддя, а щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є належним утриманням цього судді після припинення виконання ним своїх професійних обов'язків та особливою формою його соціального забезпечення.

Отже, щомісячне грошове утримання судді не належить до суддівської винагороди і тому не є складовою заробітної плати судді, а тому, на думку суду першої інстанції, на заборгованість, яка визначена Довідкою про суми належної до виплати заборгованості із щомісячного грошового утримання та грошової компенсації в зв"язку з порушенням строків виплати, не поширюються вимоги ст.117 КЗпП України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд, з урахуванням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду у справі №822/620/15, яке набрало законної сили, правової позиції Верховного Суду України у постанові від 24.06.2015, №6-116цс15, рішення Конституційного Суду України №18-рп/2011 від 14 грудня 2011 року і встановлених обставин у цій адміністративній справі, приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову, адже в день звільнення позивача йому були виплачено усі суми, що належали йому в якості суддівської винагороди від Апеляційного суду Хмельницької області, що підтверджено доказами, які перевірено судом.

На підставі викладеного, керуючись КЗпП України і ст.ст. 4 - 15, 70 - 72, 86, 94, 122, 158-163, 167, 244-2, 254, КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 від 18.04.2017 року, залишити без задоволення.

Копії постанови надати сторонам, повний текст якої виготовлено 19.05.2017 року.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Суддя/підпис/А.І. Петричкович
"Згідно з оригіналом" Суддя А.І. Петричкович