Справа № 812/42/17
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смішлива Т.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року справа №812/42/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі № 812/42/17 за позовом Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Старобільська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - Інспекція) звернулась до суду з позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.), в якому позивач просив стягнути з , відповідача заборгованість за податковим боргом у сумі 17001,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачем проведено перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог законодавства щодо обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів, під час перевірки встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії, чим порушено вимоги Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон № 481/95-ВР), а також встановлено порушення Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (далі - Закон № 265/95-ВР).

За результатами перевірки складено акт від 08.07.2016 № 51/12-30-40/2, на підставі якого позивачем було прийнято рішення від 04.08.2016 № про застосування фінансових санкцій в розмірі 17000,00 грн. та рішення від 04.08.2016 № про застосування штрафних санкцій у сумі 1 грн. Також позивач зазначає, що ОСОБА_2 був визнаний винним у вчинені вищевказаних порушень та притягнутий судом до адміністративної відповідальності. Інспекцією направлено на адресу відповідача податкову вимогу від 21.09.2016 № 106-17, яка отримана ОСОБА_2 30.09.2016, однак відповідачем не вжито заходів для погашення фінансової санкції, тому позивач просив стягнути суму фінансових санкцій в судовому порядку.

Відповідач надав письмові заперечення в яких зазначив, що відповідно до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань згідно запису № 4002269 від 14.02.2017 ним припинено підприємницьку діяльність, а тому з огляду на те, що він не є суб'єктом господарювання, то і фінансові санкції до нього не можуть бути застосовані. Також зазначив, що жодних неправомірних дій щодо операцій з використанням реєстратору розрахункових операцій він не здійснював, з огляду на, що просив позовні вимоги залишити без задоволення (а.с. 52-53).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі № 812/42/17 у цій справі в задоволенні позовних вимог було задоволено повністю.

Постанова мотивована тим, що припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження такої діяльності та не змінює порядків виконання таких зобов'язань, тобто не звільняє від обов'язку погашати податковий борг, який виник за час здійснення підприємницької діяльності, оскільки у відповідності до підпункту 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 Податкового кодексу України (далі - ПК України) особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа. Таким чином, суд першої інстанції робить висновок, що податковий борг ФОП ОСОБА_2, як суб'єкта господарської діяльності, який припинив підприємницьку діяльність, підлягає стягненню з фізичної особи ОСОБА_2.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що апелянт не є суб'єктом господарювання тому і застосування до нього фінансових санкцій неможлива. Вказану обставину підтверджує витягом, отриманим згідно запиту до загальнодоступного реєстру на сайті Міністерства юстиції України. Також, апелянт вказує, що позовні вимоги пред'явлені до фізичної особи-підприємця (далі - ФОП). Таким чином, у відповідності до ст. 128 ГК України, ФОП має самостійну процесуальну правоздатність, а тому позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені, так як заявлені до неіснуючого на цей час суб'єкта правовідносин. Крім того, відповідач звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що згідно з матеріалів перевірки податкового органу жодних неправомірних дій щодо операцій з використанням реєстратору розрахункових операцій особисто апелянтом не здійснювалось. Так як він здійснював підприємницьку діяльність особисто, без застосування найманих працівників, то він не може нести відповідальність у відповідності до заявлених позовних вимог.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_2 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем з 07.12.2006, реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов'язкових платежів НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1, та перебував на обліку в Старобільській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Луганській області як платник податків (а.с. 9, 10-11, 22).

08 липня 2016 року працівниками Управління проведено фактичну перевірку магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: АДРЕСА_2, який належить суб'єкту господарювання ОСОБА_2 з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами перевірки складено акт від 08.07.2016 № 51/12-30-40/2, в якому зафіксовано, що під час проведення перевірки працівниками податкового органу встановлено факт реалізації пива "Рогань" на розлив (ємкістю 0,5 л), вартістю 9,00 грн. без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями. У суб'єкта господарювання відсутні ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, чим порушено ст. 15 Закону № 481/95-ВР. Також перевіркою встановлено проведення розрахунків при продажі підакцизних товарів (пиво солодове) без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій (а.с. 13-14).

Особа, яка проводила готівкові розрахунки в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1", - ОСОБА_3 відмовилась від підписання акту перевірки, що було складено акт відмови від підписання акта перевірки від 08.07.2016 № 20/40/НОМЕР_1 (а.с. 15).

Зауважень та заперечень до акта перевірки суб'єктом господарювання до суду надано не було.

Податковим органом 04.08.2016 прийнято рішення № про застосування фінансових санкцій, згідно якого до відповідача у відповідності до ст. 15 Закону № 481/95-ВР застосовано фінансові санкції у розмірі 17000,00 грн.; та податкове повідомлення-рішення № про застосування фінансових санкцій, згідно якого до відповідача у відповідності до п. 1, п. 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР про застосування штрафних санкцій у сумі 1 грн. (а.с. 16-18).

Копії даних рішень отримані відповідачем 06.08.2016, особисто, про що свідчить підпис ОСОБА_2

Частиною першою статті 17 Закону № 481/95-ВР встановлено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Згідно з частиною п'ятою статті 17 Закону № 481/95-ВР у разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду.

Пунктом 10 Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 № 790, визначено, що у разі невиконання суб'єктом господарювання рішення про застосування фінансових санкцій протягом 30 днів після його отримання сума санкцій стягується на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб'єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи вчинене вперше - 1 гривня.

Відповідно до п.57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності.

Відповідно до пп.14.1.175 ст. 14 ПК України, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Як визначено пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Згідно п.59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Так, на виконання вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України податковим органом була виставлена та направлена відповідачу податкова вимога від 21.09.2016 №106-17 про сплату податкового боргу в розмірі 17001,00 грн. (а.с. 12).

Податковий борг відповідача також підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою про стан заборгованості, розрахунком заборгованості, витягом обліковою карткою платника податків (а.с. 5, 6, 7, 8, 58, 59).

Крім того, постановою Старобільського районного суду Луганської області від 08.09.2016 у справі № 431/3918/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП (провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб'єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, а саме господарську діяльність, пов'язану з реалізацією алкогольних напоїв) та, у відповідності до ст. 22 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с. 20).

Постановою Старобільського районного суду від 08.09.2016 у справі № 431/3920/16-п ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 155-1 КУпАП (порушення встановленого законом порядку проведення розрахунків у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг) та, у відповідності до ст. 22 КУпАП, звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням (а.с. 21).

Зазначені рішення набрали законної сили 20.09.2016.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Дійсно, ФОП ОСОБА_2 припинено підприємницьку діяльність, про що 14.02.2017 державним реєстратором внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 4002269.

Підпунктом 65.10.8 пункту 65.10 статті 65 ПК України визначено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов'язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Відповідно до п. 97.3 ст. 97 ПК України у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов'язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.

Згідно пп. 97.4.3. п. 97.4. ст. 97 ПК України особою, відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, є стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, - така фізична особа.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що припинення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності не припиняє її зобов'язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності та не змінює порядків виконання таких зобов'язань, тобто, не звільняє від обов'язку погашати податковий борг, який виник за час здійснення підприємницької діяльності, оскільки у відповідності до підпункту 97.4.3 пункту 97.4 статті 97 ПК України особою відповідальною за погашення грошових зобов'язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи-підприємця є така фізична особа.

У зв'язку з викладеним, доводи апеляційної скарги про неможливість стягнення податкового боргу з ОСОБА_2 на тій підставі, що він припинив підприємницьку діяльність, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать нормам діючого законодавства.

Таким чином, колегія суддів робить висновок, що податковий борг ФОП ОСОБА_2, як суб'єкта господарської діяльності, який припинив підприємницьку діяльність, підлягає стягненню з фізичної особи ОСОБА_2

Не можуть бути прийняті до уваги також посилання апелянта на відсутність порушень з його боку діючого законодавства при проведенні підприємницької діяльності, за які до нього застосовані фінансові санкції, що стали підставою для виникнення податкового боргу.

Так, апелянтом не надано доказів оскарження ним як наведених вище податкових повідомлень-рішень, так і вимоги про сплату боргу. Матеріалами справи підтверджується наявність податкового боргу, за стягненням якого позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до пп.20.1.19 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи мають право застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи; стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; стягувати суми недоїмки із сплати єдиного внеску; стягувати суми простроченої заборгованості суб'єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитами (позиками), залученими державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державні (місцеві) гарантії, а також за кредитами із бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п. 87.11 ст. 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Інспекцією доведено наявність податкового боргу ОСОБА_2 у розмірі 17001,00 грн. правомірність звернення з позовом про стягнення податкового боргу до суду та наявність підстав для стягнення такого, тобто позовні вимоги відповідають положенням податкового законодавства та підтверджуються дослідженими належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим позов підлягає до задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 березня 2017 року у справі № 812/42/17 за позовом Старобільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов