Справа № 818/1172/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2017 р. Справа № 818/1172/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бенедик А.П. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові справу за апеляційною скаргою Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и л а:

19 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 19 серпня 2016 року № 1049-к про звільнення його з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області у звязку з реорганізацією Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України; поновити його на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області та стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про незаконність наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України щодо звільнення його з посади, оскільки відповідачем не здійснено письмове повідомлення про майбутнє звільнення та в порушення вимог ст. 49-2 Кодексу законів про працю України не запропоновано іншу вакантну посаду, чим порушено передбачений законом порядок звільнення працівників. Вважає, що відповідачем порушено гарантоване Конституцією України право на працю.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Так, судовим рішенням:

- визнано протиправним і скасовано наказ Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 1049-к від 19 серпня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини в Сумській області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини в Сумській області;

- стягнуто з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 870 грн. 31 коп.

- звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4 417 грн. 38 коп.

Судове рішення вмотивовано тим, що при звільненні позивача з займаної посади відповідачем не дотримані гарантії, пільги та компенсації, передбачені главою ІІІ-А Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), та не виконані зобовязання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників установи, а відтак, наказ про звільнення ОСОБА_1 є протиправним.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ветеринарна та фітосанітарна служба України, посилаючи на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Скаржник вказує, що позивач ОСОБА_1П був повідомлений про майбутнє звільнення і йому були надані пропозиції щодо переведення на іншу роботу, оскільки перевести на іншу посаду неможливо. Зазначають про відсутність законних підстав для поновлення позивача в ліквідованому органі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників скаржника, пояснення позивача та його представника, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 202, п. 1 ч. 1 ст. 201 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) підлягає частковому скасуванню та зміні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 15 березня 2012 року № 27-к позивач ОСОБА_1 призначений на посаду начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області.

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 16 січня 2016 року № 36 з підстав, встановлених Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про управління об'єктами державної власності», постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1092 «Про утворення територіальних органів Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів», реорганізовані територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за переліком згідно з додатком 1 (п. 1 наказу). Утворена комісія з реорганізації територіальних органів та призначено їх голів згідно з додатком 2 (п. 2 наказу). Установлено, що територіальні органи Державної ветеринарної та фітосанітарної служби продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (п. 3 наказу). Головам комісій у семиденний термін наказано затвердити персональні склади комісій, плани заходів, пов'язаних з реорганізацією територіального органу та забезпечити: < > проведення вивільнення працівників відповідно до чинного законодавства (п. 4 наказу).

Згідно з Додатком 2 до цього наказу головою комісії з реорганізації Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області призначений позивач ОСОБА_1

Наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 19 серпня 2016 року № 1049-к позивача ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, у звязку з реорганізацією Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області (а.с.14).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як-от: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до ст. ст. 104, 105, 110 Цивільного кодексу України ліквідація є такою формою припинення юридичної особи за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами у передбачених ними випадках, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

При реорганізації юридична особа також припиняється. Водночас можливість для звільнення працівників у разі реорганізації підприємства допускається лише за умови скорочення штату або чисельності працівників.

Так, частиною третьою ст. 36 КЗпП України визначено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

За положеннями частини 1 та 3 ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог статті 492 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У справі, яка переглядається, установивши, що відбулося скорочення посади, яку обіймав позивач, та що йому не було запропоновано відповідну вакантну посаду, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивача звільнено з без дотриманням вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492 КЗпП України.

Такий висновок суду щодо застосування ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 492 цього Кодексу не суперечить відповідному правовому висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права, викладеному у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № № 6-491цс15.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо незастосування судом визначеного у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», - «При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював», оскільки судом встановлено, що позивач, як голова ліквідаційної комісії, хоча і був обізнаний про реорганізацію установи, однак персонально не попереджався ОСОБА_2 ветеринарною та фітосанітарною службою України про наступне звільнення.

Критично оцінюються колегією суддів твердження скаржника, з посиланням на лист Головного управління Держпродсоживслужби в Сумській області від 05 липня 2016 року № 01-12/583 (а.с. 46), про те, що позивач був особисто ознайомлений із переліком вакантних посад в Головному управлінні Держпродсоживслужби в Сумській області, оскільки позивач перебував у трудових відносинах не з цим Управлінням, а з ОСОБА_2 ветеринарною та фітосанітарною службою України.

Абзацом третім п. 19 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 Пленум Верховного Суду України розяснив, що при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо незаконності поновлення позивача в ліквідованій установі, оскільки наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України, що оскаржується позивачем, останній був звільнений не у звязку з ліквідацією установи, а у звязку з її реорганізацією.

Таким чином, підстав для скасування постанови Сумського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року в частині, якою задоволені позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування наказу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України № 1049-к від 19 серпня 2016 року та поновлені позивача на посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області - головного державного інспектора ветеринарної медицини в Сумській області немає.

Разом з тим, відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України судове рішення підлягає зміні, а саме доповненням про те, що позивач поновлений на раніш займаній посаді з 19 серпня 2016 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про необхідність стягнення з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 17 870 грн. 38 коп. з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року (далі Порядок).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням цих норм, зокрема, абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 п. 8 Порядку).

З листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» убачається, що кількість робочих днів у червні та липні 2016 року при пятиденному робочому тижні складає 20 та 21 календарних/робочих дні відповідно.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 200,80 грн. (4 216 грн. 60 коп. + 4 015 грн. 82 коп. : 41 робочі дні).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що за час вимушеного прогулу позивача, а саме за період з 19 серпня 2016 року по 26 грудня 2016 року включно, тобто за 90 робочих днів (серпень 2016 року 8 р/д, вересень 2016 року 22 р/д, жовтень 2016 року 20 р/д, листопад 2016 року 22 р/д, грудень 2016 року 18 р/д,), з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток у розмірі 18071 грн. 16 коп. (200 грн. 80 коп. х 90 робочі дні).

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідальність за своєчасне перерахування до відповідних органів утримань та нарахувань на заробітну плату несе роботодавець. Таким чином, зазначена сума підлягає виплату позивачу з відрахуванням обовязкових податків, платежів, зборів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність захисту права позивача ОСОБА_1 на отримання середнього заробітку шляхом стягнення такого заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 серпня 2016 року по 26 грудня 2016 року у розмірі 18 071 грн. 16 коп. з відрахуванням обовязкових податків, платежів, зборів.

Оскільки зазначеним вище обставинам судом не надана належна правова оцінки, колегія суддів, часткового задовольняючи апеляційну скаргу відповідача, скасовує постанову суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 17 870 грн. 31 коп. та приймає в цій частині нове судове рішення про стягнення з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 серпня 2016 року по 26 грудня 2016 року в розмірі 18 071 грн. 16 коп. з відрахуванням обовязкових платежів, податків та зборів.

Інші доводи та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 7, 11, 94, 184, 195, 196, 198, 201 ч. 1 п. 1, 202 ч. 1 п.п.1, 4, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України задовольнити частково.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду віл 26 грудня 2016 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Державної ветеринарної та фіто санітарної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 17 870 грн. 31 коп. з прийняттям нового судового рішення, яким:

Стягнути з Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 серпня 2016 року по 26 грудня 2016 року у розмірі 18 066 грн. 00 коп. з відрахуванням обовязкових платежів, податків та зборів.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду віл 26 грудня 2016 року змінити шляхом визначення про поновлення ОСОБА_1 по посаді начальника Головного управління ветеринарної медицини в Сумській області головного державного інспектора ветеринарної медицини Сумської області з 19 серпня 2016 року.

В іншій частині постанову Сумського окружного адміністративного суду віл 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлено та підписано 16 травня 2017 року.