Справа № 804/6151/15
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2017-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2017 р. Справа № 804/6151/15
ОСОБА_1 окружний адміністративний суд у складі судді головуючого судді Сидоренко Д.В.,
розглянувши в поряду письмового провадження адміністративну справу
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДКОМ-ФОРТ»
до відповідача ОСОБА_1 митниці ДФС України
про визнання визнання протиправним та скасування рішення.
Обставини справи: до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будком-Форт» до ОСОБА_1 митниці ДФС України про :
- визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_1 митниці ДФС № 110100000/2014/200223/1 від 11.11.2014 р. про коригування митної вартості товару;
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд ,-
Судом встановлено, що спірні рішення прийняті відповідачем у зв'язку із розмитненням позивачем поставленого йому на виконання умов Контракту на поставку товару №2828-CF/BF від 17.09.2014 року з «CONSORFRUT, S.L.» (Іспанія) товару - «хурма свіжа : - Хурма виду Diospyros kaki (KAKI-PERSIMMON)».
Для митного оформлення позивачем була подана декларація митної вартості № 110100000/2014/231401 та документи, встановлені ч.2 ст. 53 Митного Кодексу України, а саме:
- зовнішньоекономічний договір № 2828-CF/BF від 17.09.2014 року;
- пакувальний лист № 3 від 30.10.2014 року;
- специфікація № 3 від 30.10.2014 року;
- рахунок-фактура (інвойс) № 011405817 від 30.10.2014 року;
- CMR № 000253 від 31.10.2014 року;
- калькуляція транспортних витрат № 10/11/15 від 10.11.2014 року;
- заявка на перевезення № Доп 1 від 30.10.2014 року;
- рахунок-проформа перевізника від 31.10.2014 року;
- заява на страхування № 22 від 27.10.2014 року;
- прас-лист б/н від 30.10.2014 року;
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений експертною організацією № ГО-4920/2 від 27.10.2014 року;
- договір на страхування 043.0647415.254 від 26.09.2014 року;
- договір комісії № 1209/7 від 12.09.2014 року;
- специфікація до договору комісії від № 3СО від 30.10.2014 року;
- договір перевезення № 643 від 01.04.2013 року;
- договір перевезення № 02/04/2013 року від 02.04.2013 року;
- фітосанітарний сертифікат CE/ES/ 0154345 2B від 03.11.2014 року;
- сертифікат переміщення 0234191F від 03.11.2014 року;
- сертифікат якості від 30.10.2014 року;
- договір перевезення №ZUТ717 від 07.02.2013р.
Відповідно до митної декларації № 110100000/2014/231401 митна вартість товару задекларована позивачем із застосуванням основного методу визначення митної вартості товарів, які імпортуються (за ціною контракту), в розмірі 0, 50 EUR/кг.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів та контролю наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості митним органом були виявлені розбіжності, а саме:
- в договорі на перевезення № 643 від 01.04.2013 року п. 3.1 зазначено, що вартість послуг виконавця розраховується як сума вартості послуг третіх осіб, залучених виконавцем для здійснення перевезення та фіксованої експедиційної винагороди у розмірі 400 грн.
Під час консультації позивача зобов'язано потягом 10 календарних днів надати додаткові документи, зокрема, розрахунки перевезення третіми особами, які залучені для перевезення товару та данні, які зазначені в договорах на перевезення, а також пояснення щодо МД країни експорту та додаткові документи щодо підтвердження транспортних витрат.
Позивач письмово повідомив митницю про те, що надати додаткові документи немає можливості, а також, повідомив про факт проведення консультацій .
За змістом оскаржуваного Рішення №110100000/2014/200223/1 від 11.11.2014 року ОСОБА_1 митницею у відповідності до п.п. 2 п. 6 ст. 54 Митного кодексу України було відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю за ціною договору у зв'язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 МК України, а саме, не підтверджені витрати на транспортування та страхування. При визначені митної вартості товару неможливо було застосувати методи 2 а), 2 б), так як у митного органу відсутня інформація щодо вартості ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, враховуючи положення ст. 59, 60, 61 МКУ. Методи на основі віднімання 2 в) та додавання 2 г) вартості (ст.62, ст.63 МКУ) неможливо застосувати у зв'язку із відсутністю об'єктивних, документально підтверджених даних, які піддаються обчисленню. Митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості 2 ґ), - резервний метод визначення митної вартості (ст.64 МКУ) (метод 6).
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість доводів відповідача і винесених на їх підставі спірних актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, проаналізувавши положення законодавчих актів, якими врегульовані спірні правовідносини, суд зауважує на наступному.
Основним нормативно-правовим актом, яким врегульовані спірні правовідносини, є Митний кодекс України (далі - МКУ).
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного Кодексу України (далі МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
За змістом ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Судом встановлено, що підставами для прийняття оскаржуваного рішення про коригування заявленої митної вартості товарів було наявність наступні обставин:
- в договорі на перевезення № 643 від 01.04.2013 року п. 3.1 зазначено, що вартість послуг виконавця розраховується як сума вартості послуг третіх осіб, залучених виконавцем для здійснення перевезення та фіксованої експедиційної винагороди у розмірі 400 грн.
Однак, на думку суду, вказані висновки посадової особи митного органу не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та є протиправними виходячи з наступного:
Відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС, за умовами FCA VALENCIA, Іспанія продавець товару не несе будь яких витрат з транспортування чи страхування товару, всі транспортні витрати (та страхування) несе покупець, а митне оформлення у країні відправлення здійснює продавець, тому відомості у гр.22 та 46 наданої позивачем митниці експортної декларації однакові .
Отже висновок митниці про те, що відомості у гр.22 та 46 зазначеної експортної декларації повинні бути різними є помилковим.
При поставці товару на зазначених умовах складовими митної вартості товару є: ціна товару за контрактом включаючи витрати з транспортування товару з м. Валенсія, Іспанія до пункту перетину кордону м. Ягодин, Україна та витрати на страхування товару. Вартість перевезення постачальника до м. Валенсія закладені у контрактну ціну товару.
При цьому, витребувавши додаткові документи, митний орган не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити.
На думку суду неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за основним методом не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Крім того, відмовляючи позивачу у здійсненні митного оформлення товару, відповідач не зазначив, в чому вбачається недостатність наданих позивачем документів для визначення митної вартості за ціною контракту, які складові митної вартості не підтверджуються, та в чому саме полягає неповнота та/або недостовірність відомостей про заявлену позивачем митну вартість товару.
Враховуючи викладене суд вважає, що відповідачем у справі, не було доведено, що надані позивачем документи на підтвердження заявленої ним в декларації митної вартості задекларованого товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, що б свідчило про наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, яка є обовязковою, оскільки саме з наявністю цієї обставини закон повязує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, які спрямовані на визначення дійсної митної вартості.
При цьому необхідно звернути увагу на те, що твердження відповідача про наявність на його думку певних суперечностей в експортній декларації не може бути підставою для витребування від декларанта додаткових документів, оскільки зазначена декларація не є обовязковим документом, який надається на підтвердження митної вартості товару, у розумінні частини 2 статті 53 МК України.
Таким чином, неподання або подання декларантом додатково запитаних документів не в повному обсязі не створює для позивача негативних наслідків.
Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом України в постанові від 30 червня 2015 року № 21-591а15 згідно з якою: «митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обовязковою, оскільки з цією обставиною закон повязує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації».
Щодо підтвердження перевезення товару з м. Валенсія до м. Дніпропетровськ позивачем було надано відповідачу:
договір комісії № 1209/7 від 12.09.2014 року, укладений між ТОВ «АТБ-маркет» (комітент) та позивачем (комісіонер), відповідно до умов якого комісіонер (позивач) зобов'язується за дорученням комітента (ТОВ «АТБ-маркет») за винагороду укладати від свого імені відповідні договори, в тому числі договори перевезення, при цьому п.3.5. зазначеного договору комісії також встановлено, що Комітент (ТОВ «АТБ-маркет») вправі самостійно замовляти та оплачувати послуги третіх осіб, які необхідні для виконання комісійного доручення (транспортно-експедиційні послуги, послуги з перевезення вантажів територією України та в міжнародних сполученнях);
- договір перевезення вантажу № 643 від 01.04.2013 року, укладений між ТОВ «АТБ-маркет» (клієнт) та ПП «Транс Логістик» (виконавець), з урахуванням додаткової угоди №2 від 01.01.2014 р., заявка на перевезення № Доп від 10.10.2014 року (відповідно до якої перевезення вантажу здійснюється з Іспанії до України, вантаж - хурма, вантажовідправник: СОКЗОНРКТІТ, 8.Ц вантажоотримувач: ТОВ «Будком Форт») ;
- договір перевезення вантажу №02/04/2013 від 02.04.2013 року, укладений між ПП «Транс Логістик» (Замовник) та ПрАТ ТЕК «Західукртранс» (Виконавець). На підтвердження здійснення перевезення вантажу ПрАТ ТЕК «Західукртранс» надано СМЯ А № 017798;
а щодо транспортної складової митної вартості:
- заявку на перевезення № Доп 1 від 30.10.2014 року (відповідно до якої перевезення вантажу здійснюється з Іспанії до України, вантаж - хурма, вантажовідправник: «CONSORFRUT, S.L.», вантажоотримувач: ТОВ «Будком Форт»)
- рахунок-проформа б/н від 31.10.2014 видана ПП «Транс Логістик» (відповідно до якої транспортні послуги з перевезення вантажу з м. Валенсія до п/п Ягодин автомобілем MI 124DC/ BC0497XPстановлять 57 000 грн. (без ПДВ), експедиторські послуги по всьому шляху слідування - 3333,33 грн. без ПДВ);
Таким чином, позивачем при поданні митної декларації були подані усі документи, що підтверджують перевезення вантажу, а також документи, за якими можливо визначити вартість витрат на перевезення.
Судом встановлено, що у спірних відносинах декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані всі документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України. Висловлені митним органом доводи про наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, з якими погодився суд першої інстанції, не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 року по справі № 804/5946/15 та в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 15.11.2016 року у справі № К/800/5505/16.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Між тим відповідач вказаного обовязку не виконав.
З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до ч. 2 ст. 94 КАС України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163КАС України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_1 митниці ДФС № 110100000/2014/200223/1 від 11.11.2014 року про коригування митної вартості товару.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови ОСОБА_1 митниці ДФС у прийнятті митної декларації № 110100000/2014/200223/1 від 11.11.2014 року.
Стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 255,00 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду може бути оскаржена до ОСОБА_1 апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_2