Справа № 803/519/17
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 рокуСправа № 803/519/17

Волинський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

суддів Лозовського О.А., Ксензюка А.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування наказу, рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадянин республіки Кот-д'Івуар ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування наказу від 31 жовтня 2016 року №67, рішення від 21 лютого 2017 року №8-17 та зобов'язання Управління Державної міграційної служби України у Волинській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 листопада 2016 року представниками Управління Державної міграційної служби України у Волинській області повідомило позивача про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Дане повідомлення складено на підставі наказу №67 від 31 жовтня 2016 року.

Вважає, що дане рішення є необґрунтованим та незаконним, оскільки прийняте без повної оцінки основних елементів заяви про захист та суперечить положенням статей 1, 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» і нормам Правил розгляду заяв та оформлення документів. Як зазначив позивач що у випадку його повернення до країни громадської належності, а саме республіки Кот-ДІвуар, його життю та здоров'ю буде загрожувати реальна небезпека, через те, що у 2015 році він одружився з громадянкою України, яка за своїм віросповіданням є християнкою, хоча його сім'я є мусульманами. Позивач також вказує на те, що його батько займає високу посаду в МРСІ (РСКІ) та дана організація є військовослужбовцями республіканських сил Кот-ДІвуара. Після громадської війни дані люди залишили свій вплив в країні та є озброєним угрупуванням, зачасту вони вбивають людей за релігійні ти політичні погляди. РСКІ дізнавшись про одруження з християнкою погрожують всій його сім'ї та на домашню адресу надходять численні листи з погрозами. Побоюється повертатися у країну походження через загрозу такого, що принижує людську гідність поводження і покарання.

Просить суд скасувати наказ від 31 жовтня 2016 року №67 а також рішення від 21 лютого 2017 року №8-17 про залишення без розгляду скарги на рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов'язання Управління Державної міграційної служби України у Волинській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В поданих до суду письмових запереченнях проти позову від 17 травня 2017 року (а.с.28-41) представник відповідача Державної міграційної служби України адміністративний позов не визнав та просить відмовити в його задоволенні з тих підстав, що оскаржувані рішення прийняті з дотримання вимог міжнародних договорів та нормативно-правових актів України.

Позивач, у судове засідання не прибув, однак у клопотанні від 25 квітня 2017 року просить суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.12).

Представник відповідача у заяві від 18 травня 2017 року просить суд розгляд справи проводити без її участі з приводу заявлених позовних вимог заперечує у повному обсязі (а.с.29).

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням вимог частини статей 41, 122 КАС України та у зв'язку із надходженням до судового засідання клопотань про розгляд справи у відсутності представників сторін (що є їх правом), судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без фіксування адміністративного процесу технічними засобами.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюються на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктами владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дії чи бездіяльності.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області заяву про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якій просив притулок в Україні з підстав побоювання зазнати переслідування в країні походження - Кот-ДІвуару, через політичні та релігійні погрози щодо нього та членів його сім'ї.

01 листопада 2016 року відповідач повідомив позивача про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту. Дане рішення було прийняте з урахуванням матеріалів особової справи № 2016LT0031 громадянина Кот-ДІвуару ОСОБА_1 та на підставі наказу №67 від 31 жовтня 2016 року.

08 листопада 2016 року позивачем було подано скаргу на відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України №8-17 від 21 лютого 2017 року відхилено скаргу на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту

Як вбачається з матеріалів особової справи №2016LT0031 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, народився в м. Аджаме, Кот-ДІвуар та є громадянином Кот-ДІвуару, за національністю івуарієць, освіта середня-спеціальна, за віросповіданням мусульманин, одружений. Прибув на територію України легально 10 грудня 2011 року за паспортним документом громадянина Кот-ДІвуару, на підставі візи, виданої посольством Гвінеї (Кандакрі) з метою отримати вищу освіту.

У протоколі співбесіди від 20 жовтня 2017 року, позивач, в якості причини небажання повернення в країні походження - Кот-ДІвуару вказує на те, що його батько є керівником в організації МПСІ, яка з його слів та є озброєним угрупуванням, зачасту вони вбивають людей за релігійні ти політичні погляди.

Як слідує з висновку головного спеціаліста сектору у справах біженців відділу міграційної роботи УДМС України у Волинській області Барчук Л.І. від 28 жовтня 2016 року, зазначено, що відомості надані заявником про себе та місце народження і проживання є послідовними та правдивими, а відтак інформація щодо громадянина Кот-ДІвуару ОСОБА_1 є правдоподібною. Одночасно, твердження заявника про небезпеку перебування в Кот-ДІвуарі через політичну та релігійну ситуацію в цій країні є недостовірними, що підтверджуються загальнодоступними джерелами інформації. Так, заявник взагалі не був об'єктом зацікавленості правоохоронних органів чи інших органів Кот-ДІвуару, оскільки протягом 6 років проживав на території України. Також у протоколі співбесіди на запитання: чи загрожувала Вам небезпека? чи застосовувались до Вас адміністративні заходи, кримінальна відповідальність, затримання, арешт? чи перебували Ви в будь-який з політичних, релігійних чи військових організаціях? ОСОБА_1 відповідав ні. Причиною звернення до органів ДМС є неможливість жити в Україні без документів.

Враховуючи вищевикладені розбіжності, спеціаліст УДМС України у Волинській області дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надав достовірних чи правдоподібних фактів його особистого переслідування в країні громадського походження. Заявник ніколи не перебував членом жодної політичної, релігійної, військової чи громадської організації. У зв'язку з вищезазначеним, немає підстав вважати, що заявник має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Надаючи правову оцінку вищезазначеним висновкам, наказу та рішенню Управління Державної міграційної служби України у Волинській області та Державної міграційної служби України суд зазначає наступне.

Правовий статус біженця в Україні, порядок його надання, втрати та позбавлення цього статусу, а також питання державних гарантій захисту біженців регулюються Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року №3671-VI (далі - Закон № 3671).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 3671 біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 13 частини 1 статті 1 Закону № 3671 встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Умови, за наявності яких правовий статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не надається, визначені статтею 6 Закону №3671, зокрема, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №3671 оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника.

Статтею 9 Закону №3671 встановлено порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, частинами 1, 2, 6, 7, 9, 10, 11, 12 статті 9 Закону №3671 визначено, що розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється органами міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено керівником органу міграційної служби за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

У разі відсутності у заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, для встановлення особи заявника центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з відповідними органами Служби безпеки України згідно із законодавством проводиться ідентифікація особи.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, направляє особу, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на медичне обстеження, що проводиться в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника.

Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особова справа заявника разом з письмовим висновком органу міграційної служби, який розглядав заяву, надсилається до спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань міграції для прийняття остаточного рішення за заявою.

Отже, після прийняття відповідного рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби згідно Закону №3671 вчиняє ряд дій для вивчення усіх обставин, повідомлених заявником, після чого готується письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Такий же порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, закріплений у пункті 5.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України від 07.09.2011 року №649. Зокрема, в даному пункті Правил зазначено, що після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа органу міграційної служби (особа, яка веде справу):

а) проводить співбесіди із заявником або його законним представником з метою виявлення додаткової інформації, що необхідна для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником під час подання заяви.

б) направляє в установленому порядку до органів Служби безпеки України відповідний запит (додаток 18) щодо здійснення перевірки наявності обставин, за якими заявник не може бути визнаний біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 Закону;

в) у разі відсутності в заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, направляє відповідні матеріали, а в разі необхідності - й заявника до органів Служби безпеки України з метою ідентифікації особи (додаток 19);

г) у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів в установленому порядку звертається із відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжності фактів стосовно особи, заява якої розглядається (додаток 19);

ґ) в установленому порядку направляє заявника на медичне обстеження відповідним направленням (додаток 20);

д) долучає до особової справи заявника всі документи, підготовлені та отримані органом міграційної служби під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, включаючи результати медичного обстеження;

е) готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 21);

є) формує особову справу заявника (пронумеровує всі документи, що долучені до справи, складає їх опис, прошиває справу).

Відповідно до частин 1, 5 статті 10 Закону №3671 рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім'ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань міграції протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку органу міграційної служби, який розглядав заяву. За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Суд погоджується із висновками органів державної міграційної служби про те, що пояснення позивача про переслідування в країні його громадянської належності не є переконливими, не доводять переслідувань або існування загрози переслідувань громадянину Кот-ДІвуару ОСОБА_1 в країні його громадянської належності (Кот-ДІвуар) та не доводять загрози його життю, безпеці чи свободі через побоювання нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Суд також враховує, що згідно з матеріалами особової справи позивач ніколи не був членом жодної політичної партії, релігійної, військової чи громадянської організації, відсутні докази його утисків на батьківщині за релігійною чи іншою ознаками його чи членів його сім'ї.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Управління Державної міграційної служби України у Волинській області у Волинській області, де розглядалася заява позивача, було належним чином проаналізовані всі подані відомості про його особу та причини звернення за захистом, інформація по країні походження і на підставі статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» прийняте законне і обґрунтоване рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відтак, відсутні підстави для визнання неправомірним та скасування наказу №67 від 31 жовтня 2016 року про відмову громадянину Кот-ДІвуар ОСОБА_1 в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту.

Крім того, на думку суду, оскаржуване рішення Державної міграційної служби України від 21 лютого 2017 року № 8-17 про відхилення скарги ОСОБА_1 на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту також відповідає вимогам Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки у встановленому порядку та строки скаргу позивача було розглянуто по суті та обґрунтовано її відхилено, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання неправомірним та скасування вказаного рішення не підлягають до задоволення.

Отже, у задоволенні взаємопов'язаних позовних вимог про визнання протиправними та скасування наказу від 31 жовтня 2016 року №67, рішення від 21 лютого 2017 року №8-17 та зобов'язання Управління Державної міграційної служби України у Волинській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - слід відмовити.

Керуючись ст.ст.11,17,122,158,160,162,163,186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправними та скасування наказу, рішення, зобов'язання вчинити дії, відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський

Судді О.А. Лозовський

А.Я. Ксензюк