Справа № 806/1035/17
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року Житомир справа № 806/1035/17

категорія 2.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шимоновича Р.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати інформацію на звернення,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання повної та достовірної інформації на звернення від 23.12.2016;

- зобовязати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати достовірну інформацію на звернення від 23.12.2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області не надає відповіді та по суті відповідач скриває неправомірні запити та з ознаками корупційних запити співробітника поліції ОСОБА_2 Вважає, що Головне управління Національної поліції в Житомирській області діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про інформації", Закону України "Про звернення громадян".

Позивач у судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду направив заяву, у якій просить справу розглянути без його участі та без участі його представника.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження. Також, надав письмові заперечення проти позову, за змістом яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Стверджує, що позивачеві було надано повну та правдиву інформацію, яка запитувалась останнім.

Справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Встановлено, що 23.12.2016 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати:

- копію запиту від 20.07.2016 № 703/18/01-2014 щодо нього;

- копію відповіді на вказаний запит;

- розяснення з якою метою та намірами начальник управління ОСОБА_2 розповсюджує відносно нього запити та збирає інформацію.

21.02.2017 позивач отримав відповідь на свій запит, у якій відповідач проінформував останнього, що з метою встановлення фактичної адреси його проживання для надання відповіді особисто та запобігання розповсюдження інформації щодо працівників поліції та заявника, Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області було зроблено запит від 20.07.2016 № 703/18/01-2016 для підтвердження місця проживання заявника та направлення відповіді. Запит від 20.07.2016 № 703/18/01-2016 було направлено до ОСМД "Теплий стан", який повідомив, що за адресою: м. Житомир, пр. Миру, 1"в", кв. 16, ОСОБА_1 не зареєстрований та не проживає (а.с. 15, 17).

Вважаючи, що відповідачем надано неповну інформацію на його запит від 23.12.2016, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступних мотивів.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації".

Публічна інформація, згідно зі частиною першою статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" (далі Закон), - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 4 Закону, доступ до публічної інформації відповідно до цього Закону здійснюється на принципах: прозорості та відкритості діяльності суб'єктів владних повноважень; вільного отримання, поширення та будь-якого іншого використання інформації, що була надана або оприлюднена відповідно до цього Закону, крім обмежень, встановлених законом; рівноправності, незалежно від ознак раси, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 зазначеного Закону). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина перша статті 6 Закону).

Згідно зі частинами першою, другою статті 10 Закону, кожна особа має право: знати у період збирання інформації, але до початку її використання, які відомості про неї та з якою метою збираються, як, ким і з якою метою вони використовуються, передаються чи поширюються, крім випадків, встановлених законом; доступу до інформації про неї, яка збирається та зберігається; вимагати виправлення неточної, неповної, застарілої інформації про себе, знищення інформації про себе, збирання, використання чи зберігання якої здійснюється з порушенням вимог закону; на ознайомлення за рішенням суду з інформацією про інших осіб, якщо це необхідно для реалізації та захисту прав та законних інтересів; на відшкодування шкоди у разі розкриття інформації про цю особу з порушенням вимог, визначених законом. Обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.

Частиною 3 згаданої статті Закону визначено, що розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов'язані: надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом; використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом; вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб; виправляти неточну та застарілу інформацію про особу самостійно або на вимогу осіб, яких вона стосується.

Відмова особі в доступі до інформації про неї, приховування, незаконне збирання, використання, зберігання чи поширення інформації можуть бути оскаржені (частина пята статті 10 Закону).

Матеріалами справи підтверджено, що листом від 30.12.2016 №1326/18/01-2016 Головне управління Національної поліції в Житомирській області на запит ОСОБА_1 від 23.12.2016 розяснило з якою метою був зроблений запит до ОСМД "Теплий стан". При цьому, до листа від 30.12.2016 копії запиту від 20.07.2016 № 703/18/01-2016 та відповіді на нього додано не було.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладені у запереченнях, що запит до ОСМД "Теплий стан" був надісланий позивачеві на його попередній запит, оскільки нормами Закону України "Про доступ до публічної інформації" зобовязано розпорядника інформації надавати відповідь на кожен запит запитувача незалежно від того чи попередньо надавалася ідентична чи схожа інформація.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що повної інформації стосовно всіх запитуваних відомостей у запиті позивача від 23.12.2016 Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області у відповіді від 30.12.2016 фактично надано не було.

Також суд ураховує, що лист від 30.12.2016 направлено на адресу запитувача лише 18 січня 2017 року, тобто поза строком, визначеним Законом, для надання відповіді на запит.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина друга статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі положеннями статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При цьому особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб'єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Попри це, у даній справі відповідачем належних доказів на спростування вищевказаних обставин і доводів позивача суду надано не було.

З огляду на викладене, а також з метою реалізації права позивача на доступ до публічної інформації, суд визнає дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання повної інформації за запитом ОСОБА_1 від 23.12.2016 протиправними та зобов'язує розпорядника інформації надати повну відповідь на запит від 23.12.2016.

Беручи до уваги вище викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 86, 128, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання повної інформації за запитом ОСОБА_1 від 23.12.2016.

Зобовязати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_1 повну інформацію на запит від 23.12.2016.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Р.М.Шимонович