Справа № 822/91/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

822/91/14

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" травня 2017 р. м. Київ К/800/178/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Черпіцької Л.Т., Шведа Е.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою фермерського господарства «Лебідь» на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі за позовом Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області до Управління агропромислового розвитку Полонської районної державної адміністрації про зобов’язання виконати вимоги, –

В С Т А Н О В И Л А:

Позов мотивований тим, що у зв’язку з порушенням чинного законодавства з боку посадових осіб відповідача державному бюджету завдано матеріальної шкоди (збитків), яка підлягає стягненню в судовому порядку.

У поданій касаційній скарзі ФГ «Лебідь», як особа, інтересів якої стосуються оскаржувані судові рішення, із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просило скасувати такі судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином.

В зв'язку з цим, касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши та обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатом проведеної позивачем планової ревізії фінансово-господарської діяльності Управління агропромислового розвитку Полонської районної державної адміністрації за період з 01 січня 2010 року по 01 вересня 2013 року (акт ревізії від 08 листопада 2013 року № 19-35/23) виявлено низку порушень, у зв’язку з чим на адресу відповідача направлено лист-вимогу від 18 листопада 2013 року № 3-33/2622 «Про усунення виявлених плановою ревізією порушень законодавства з фінансових питань».

Невиконання відповідачем пункту 3 вказаної вимоги у визначений Інспекцією строк зумовило звернення до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем надано усі необхідні докази у підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011, та яке було чинно на час виникнення спірних правовідносин, Державна фінансова інспекція України (далі – Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, та який входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (пункт 1 Положення).

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Також Положенням установлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», згідно з якими органу державного фінансового контролю надано право пред’являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред’являти обов’язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов’язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об’єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначена у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов’язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов органу Державної фінансової інспекції до підконтрольної установи про зобов’язання виконати вимогу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 квітня та 07 жовтня 2014 року (№№ 21-40а14 та 21-368а14 відповідно).

Між тим у справі, яка розглядається, позивач пред’явив вимогу про усунення порушень, виявлених під час ревізії, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Касаційну скаргу фермерського господарства «Лебідь» задовольнити частково.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 10 лютого 2014 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2014 року у справі № 822/91/14 скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову Державної фінансової інспекції в Хмельницькій області до Управління агропромислового розвитку Полонської районної державної адміністрації про зобов’язання виконати вимоги.

Постанова набирає законної через п’ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута у порядку статей 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: