Справа № 348/2084/16-а
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2017 року м. Київ К/800/16456/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Заїка М.М., перевіривши можливість розгляду касаційної скарги Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов"язання призначити пенсію,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Надвірнянського об'єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області про визнання неправомірними дій щодо відмови здійснити перерахунок пенсії.

Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано неправомірними дії Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії ОСОБА_1 як матері інваліда з дитинства. Зобов'язано Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області з 01 квітня 2016 року призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», як матері інваліда з дитинства, та виплатити їй недоплачені суми пенсії та виплачувати пенсію в подальшому до виникнення обставин, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наступного.

ОСОБА_1 має дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 24.02.1993, тобто у віці 6 років 1 місяця та 4 днів, визнана в установленому порядку інвалідом з дитинства з діагнозом лівобічний хронічний середній гнійний отит.

04.07.2016 ОСОБА_1 звернулася до УПФУ із заявою про дострокове призначення пенсії за віком як матері інваліда з дитинства на підставі ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом № 5200/03 від 03.10.2016 УПФУ відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю довідки лікарсько-консультаційної комісії про визнання її дитини інвалідом з дитинства до досягнення нею шестирічного віку.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Відповідно до п.п.5 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи : документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом (при призначенні пенсії згідно з абзацом четвертим пункту 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону).

Відповідно до п.2.18 цього Порядку, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров'я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Судами встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано інвалідом з дитинства, захворювання яке призвело до інвалідності було вперше виявлене у шестирічному віці, а саме 24.02.1993, діагноз - «Лівобічний хронічний середній гнійний отит», причина - «Інвалідність з дитинства». Даний факт підтверджується витягом з МСЕК № 090630, медичним заключенням № 18 Надвірнянської ЦРЛ від 23.02.2001, виписним епікризом з історії хвороби Державної обласної дитячої клінічної лікарні № 850/01.

Крім того, аналіз змісту п.2.18 зазначеного вище Порядку, а також наведених норм Законів України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» свідчить про те, що законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда.

Так, згідно з вимогами цього Порядку необхідність подання висновку про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, передбачено лише для інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку. Проте, як зазначено вище, ОСОБА_2 визнана інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку, в зв'язку з чим колегія суддів вважає, що доводи відповідача про обов'язковість такого висновку лікарсько-консультаційної комісії є необґрунтованими.

Таким чином, враховуючи, що на день звернення до УПФУ із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла 50-річного віку, мала стаж роботи не менше 15 років, її дочку ОСОБА_2 було визнано інвалідом з дитинства до досягнення нею 18 років, колегія суддів дійшла висновку, що позивач мала всі передбачені законодавством підстави для призначення їй пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а відмова відповідача у призначенні такої пенсії є протиправною.

У касаційній скарзі Надвірнянське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що рішення судів прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Ознак необґрунтованого застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в касаційній скарзі не зазначено та викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Крім того, доводи та зміст касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни чи скасування рішень.

З огляду на викладене та керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов"язання призначити пенсію.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Суддя М.М. Заїка