Справа № 820/1586/17
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 травня 2017 р. № 820/1586/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Панова М.М.,

за участю:

секретаря судового засідання - Андрієць М.О.

позивача - не прибув,

представника відповідача - Бабенко А.О.,

третя особа 1 - не прибув,

третя особа 2 - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області
про про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, в якому просить суд визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації у Харківській області в нарахуванні та виплаті ОСОБА_4, вихідної допомоги при звільнені у відставку; зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації у Харкіській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, у відповідності до ч. 1 ст. 136 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній до 01.04.2014р.) або вихідну допомогу у розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою, у відповідності до ст. 143 Закону України "Про судоустрій і стасус суддів" від 02.06.2016 року №1402-УІІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що дії відповідача щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги вчинені всупереч вимогам діючого законодавства України та порушують її законні права, свободи та інтереси.

Позивач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача, територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області проти позову заперечував та просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

З матеріалів справи встановлено, що Позивач, ОСОБА_2, є суддею у відставці та внутрішньо переміщеною особою. Рішенням Луганської обласної Ради народних депутатів 21 скликання 15 сесії від 17.03.1994р. була обрана суддею Антрацитівського міського суду Луганської області. З 2014 року м.Антрацит Луганської області є тимчасово не підконтрольною територією. Згідно Указу Президента України від 14.02.2015р. № 83/2015, Позивач була переведена на роботу на посаду судді Зміївського районного суду Харківської області. 25.02.2015р. Управлінням соціального захисту населення Зміївської районної державної адміністрації була взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України. Наказом голови Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області № 56 від 10.03.2015 ОСОБА_2 було звільнено з Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області у зв'язку з переведенням до Зміївського районного суду Харківської області на посаду судді. У липні 2016 року, Позивач звернулась до Вищої Ради Юстиції і Верховної Ради України із заявами про відставку. Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016р. № 1600-VIII Позивачку було звільнено у відставку та нею було припинено здійснення правосуддя. 30.09.2016р. ОСОБА_2 було відраховано зі штату Зміївського районного суду Харківської області з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, відповідаю до п. 4 ч.6 ст. 126 Конституції України. У зв'язку з тим, що в наказі Голови Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2016р. не було вказано про виплату належної вихідної допомоги, 04.10.2016р. Позивач звернулась до Відповідача із заявою про нарахування і виплату зазначеної вихідної допомоги згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Листом Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області за №06-16/4167/16 від 11.10.2016р. у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги Позивачу було відмовлено з посиланням на те, що на час прийняття постанови Верховної Ради від 22.09.2016р. №1600-VIII "Про звільнення суддів" та наказу Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2016р. №02-03/40, яким Позивачку, як суддю Зміівського районного суду Харківської області, було звільнено зі штату зазначеного суду.

Позивач не погоджуючись із відмовою в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги звернувся до суду.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції до 27.03.2014р.) було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» з 01.04.2014р. скасовано вказану норму щодо виплати вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку.

Таким чином, з 01.04.2014р. вихідна допомога суддям, які вийшли у відставку не виплачується.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач подав заяву про відставку у липні 2016 року.

Згідно зі ст. 120 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Таким чином, право на відставку було реалізоване позивачем шляхом подання заяви про відставку у липні 2016 року.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року №1600- VIII «Про звільнення суддів» та наказу Зміївського районного суду Харківської області від 03.10.2016 року №02-03/40, ОСОБА_2, як суддю Зміївського районного суду Харківської області, було звільнено зі штату зазначеного суду.

На час прийняття цієї постанови ст.143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 02.06.2016 № 1402-VІІІ, яка передбачає що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, не набрала чинності. Положення вищезазначеного Закону набрало чинності 30.09.2016 року.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, враховуючи, що на момент реалізації позивачем права на відставку норма Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI, яка передбачала виплату вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою втратила чинність, а норма Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VІІI, яка передбачала виплату вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою не набрала чинності, підстави для виплати позивачу вихідної допомоги відсутні.

Крім того, у п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2013 від 19.11.2013р., Конституційний суд зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

Отже, посилання Позивача на вказане рішення Конституційного Суду України як на підставу правомірності покладення на Відповідача обов'язку нарахувати та виплатити Позивачу вихідну допомогу є необґрунтованими, з огляду на те, що Конституційний Суд в цьому рішенні не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді.

Такої ж позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України в Ухвалі від 22 березня 2017 року по справі № К/800/23072/16.

Отже, на підставі вищенаведеного суд вважає, що оскільки право на відставку Позивачем реалізоване під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI в редакції чинній на 22.09.2016р., положеннями якого не передбачена виплата вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та до набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІI, положеннями якого передбачено виплата вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою, то відсутні правові підстави для її виплати.

В ході судового розгляду відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність своєї позиції, проте, позивачем не доказано обставини на яких грунтуються вимоги, тому у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94, 159, 160 163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, треті особи Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України, про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 22 травня 2017 року.

Суддя М.М.Панов