Справа № 308/4320/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/4320/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши матеріали справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до виконавчого комітета Ужгородської міської ради , Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.09.2015 року № 309 в частині розділів 1,2,3 п.1.1 Про надання дозволу на переведення з житлового приміщення у нежитлове, визнання протиправним та скасування наданих Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради 15.07.2016 року містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в порядку адміністративного судочинства із позовною заявою до виконавчого комітета Ужгородської міської ради , Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.09.2015 року № 309 в частині розділів 1,2,3 п.1.1 Про надання дозволу на переведення з житлового приміщення у нежитлове, визнання протиправним та скасування наданих Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради 15.07.2016 року містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження в адміністративній справі за даним позовом, суддя виходить з наступних обставин.

Відповідно до статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, зокрема, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом (пункт 6 частини 1 ст. 107 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін '' суб'єкт владних повноважень'' позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу,інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень ( п. 7 ч.1 ст.3 КАС)

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обовязки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішенням, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.09.2015 року № 309 в частині розділів 1,2,3 п.1.1 Про надання дозволу на переведення з житлового приміщення у нежитлове, визнання протиправним та скасування наданих Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради 15.07.2016 року містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки.

Тобто, правовідносини які виникли між позивачем і відповідачем виконавчим комітетом Ужгородської міської ради з приводу оскарження рішення Про надання дозволу на переведення з житлового приміщення у нежитлове , мають ознаки цивільних та регулюються нормами зокрема Житлового кодексу України .

Варто також зазначити, що згідно п. 21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ » від 01.03.2013 року №3, судам розяснено, ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Такий спір є житловим (цивільним) спором, незалежно від участі у справі як відповідача суб'єкта владних повноважень.

При вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Згідно ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарно-му засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіаль-ної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в- порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: -сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно норм ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Отже, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Згідно з частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, територіальні громади, іноземні держави та інші субєкти публічного права.

Статтею 172 цього Кодексу встановлено, що територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Міська рада у справі, яка розглядається, є суб'єктом цивільних правовідносин і має такий самий правовий статус, що й інші учасники цих відносин.

Реалізуючи право розпорядження земельною ділянкою, що перебувала у її власності, міська рада відповідно до статті 5 Земельного кодексу України має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Тобто, при здійсненні повноважень власника землі відповідач є рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею. У цьому випадку відсутня підпорядкованість одного учасника земельних правовідносин іншому, яка має місце під час здійснення органом місцевого самоврядування владних управлінських функцій.

Варто також зазначити, що згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ » від 01.03.2013 року №3, судам розяснено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Згідно п.7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ » від 01.03.2013 року №3 - земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю . Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні висновки викладені у постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України № 21-493а14 від 11.11.2014 року.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами про визнання зокрема протиправним та скасування наданих Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради 15.07.2016 року містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки .

Таким чином даний спір є приватноправовим, спірне рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію, а відтак спір повинен розглядатися в порядку передбаченому ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 109 КАС України , суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

На підставі наведеного, вважаю, що у відкритті провадження в даній адміністративній справі слід відмовити.

Розяснити позивачу , що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 109 КАС України,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в особі уповноваженого представника ОСОБА_2 до виконавчого комітета Ужгородської міської ради , Управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.09.2015 року № 309 в частині розділів 1,2,3 п.1.1 Про надання дозволу на переведення з житлового приміщення у нежитлове, визнання протиправним та скасування наданих Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради 15.07.2016 року містобудівних умов та обмеження забудови земельної ділянки відмовити.

Розяснити позивачу , що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в порядку цивільного судочинства.

Попередити позивача, що матеріали позову будуть йому повернуті супровідним листом рекомендованим поштовим відправленням із зворотною розпискою про їх одержання після спливу терміну для оскарження ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі.

У випадку оскарження ухвали матеріли будуть скеровані до апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського адміністративного апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали з одночасним поданням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4