Справа № 755/103/17
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 755/103/17 Головуючий у 1-й інстанції: Винниченко Л.М.
Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючої судді: Ганечко О.М.

суддів: Коротких А.Ю.,Літвіної Н.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.17 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.17 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови позивачу в виплаті призначеної пенсії за віком, за період з 23 червня 2016 року по 21 вересня 2016 року.

Зобов'язано Лівобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити позивачу з 23 червня 2016 року по 21 вересня 2016 року виплату призначеної пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач перебував на обліку в Лівобережному об'єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, як працюючий пенсіонер, що займав посаду по спеціальних законах, та з жовтня 2016 року позивачу призначено довічне грошове утримання судді, у зв'язку зі звільненням у відставку з 22 вересня 2016 року.

Також, судом першої інстанції встановлено, що позивачу було призначено пенсію за віком, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з 22.01.2014 року.

02 липня 2016 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про виплату йому призначеної раніше пенсії за віком з 01 червня 2015 року до 08 червня 2016 року та поновити виплату пенсії з 09 червня 2016 року.

Відповідачем була надана відповідь від 12.08.2016 року № 5604/13, у якій зазначається про те, що з 01.04.2015 року виплату пенсії за віком позивачу було припинено у зв'язку з тим, що був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, відповідно якого особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим законом, Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що станом на 01.06.15 року не було прийнято закону,яким би було встановлено порядок призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, а тому, відповідач неправомірно обмежив виплату пенсії позивачу, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VI було викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність».

Аналогічні зміни було внесено до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону № 213-VІІІ, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 01 квітня 2015 року.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

Ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України №911-VIII, які набрали чинності з 01 січня 2016 року) було передбачено, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З огляду на викладене, дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу ґрунтувалися на вимогах чинного на той час законодавства.

Однак, 08.06.16 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII;

- абз. 1, 2, 3, 4 та першого, другого речень абз. 6 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- п. 5 розділу III «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 було визнано неконституційним абз. 1, 2 ч. 5 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», які передбачали, що тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, Законом України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Також, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визначено зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

А тому, Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08 червня 2016 року та зворотної сили не має.

З огляду на те, що Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 02.03.17 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій неправомірними та стягнення пенсійних виплат в частині заявлених вимог з 01.04.15 року по 22.06.16 року залишено без розгляду, тому суд першої інстанції вірно зазначив період, поновлення позивачу виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, та зобов'язання відповідача поновлення виплати пенсії позивачу з 23.06.16 по 21.09.16 року, проте, за наведених обставин, в мотивувальній частині постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.17 року, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з підстав того, що не було прийнято закону, яким би було встановлено порядок призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних.

Згідно зі ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

Враховуючи, що, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції по суті вирішив справу вірно, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, відповідно до п. 2 ч. 1 с. 198, п. 1 ч. 1 ст. 201 КАС України, оскаржувана постанова підлягає зміні в частині підстав задоволення позову частково.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лівобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 02.03.17 року -змінити в мотивувальній частині.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Ганечко

Судді: А.Ю. Коротких

Н.М.Літвіна

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Коротких А. Ю.

Літвіна Н. М.