Справа № 825/1515/16
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" травня 2017 р. м. Київ К/800/35007/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі
Приходько І.В.
Бухтіярової І.О. Веденяпіна О.А.
при секретарі судового засідання Бовкуні В.В.

за участю представників сторін: від позивача - Кочубей П.І.,

від відповідача -Труба а.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Приватного підприємства «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції»

на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 р.

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 р.

у справі № 825/1515/16

за позовом Приватного підприємства «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції»

до Головного управління ДФС у Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року приватне підприємство «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» (далі - позивач, ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції») звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Чернігівській області), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.08.2016 р. № .

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 р. адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Чернігівській області № від 12.08.2016 р. в частині основної суми грошового зобов'язанням в розмірі 3 272 509,96 грн. та в частині штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 818 127,49 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Присуджено понесені судові витрати приватного підприємства «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» в сумі 61 359 (шістдесят одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять) грн. 56 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернігівській області.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністравтиного суду від 20.09.2016 р. внесено виправлення у абзац другий резолютивної частини постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 р. по справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, шляхом зазначення замість « 3 272 509,96» - « 212 239,04», а замість «818 127,49» - « 53 059,76», та у абзац четвертий, зазначивши замість « 61 359 (шістдесят одна тисяча триста п'ятдесят дев'ять) грн. 56 коп.» - « 3 979 (три тисячі дев'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 48 коп.».

Ухвалою Київського апеляційного адміністравтиного суду від 08.12.2016 р. залишено без змін ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного адміністравтиного суду від 08.12.2016 р. залишено без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2015 р.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, у якій просив скасувати постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 р. і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у письмових запереченнях та в судовому засіданні проти доводів касаційної скарги заперечував, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими та прийнятими у відповідності до норм діючого законодавства, а тому просив суд касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача розглянувши та обговоривши доводи в межах касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем відповідно до наказу від 12.07.2016 р. № 981 проведена виїзна планова перевірка ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р.

За результатами перевірки складено акт № 301/14/35289259 від 26.07.2016 р., за висновками якого встановлено порушення позивачем, зокрема, статей 187, 188, 194, пункту 152 підрозділу 2 Розділу ХХ, пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України, Наказу Міністерства фінансів України від 23.09.2014 р. № 966, яким затверджено Порядок заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість Декларацій (скорочених) у розмірі 3 438 897 грн.; вимог пункту 44.6 статті 44, статті 185, пункту 187.1 статті 187, статті 188, пунктів 198.1,198.2, 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 розділу V частини другої, пункту 11 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість Декларацій, за якими здійснюються розрахунки з бюджетом у розмірі 45 852 грн.

З акту перевірки вбачається, що підставою для донарахування позивачу вказаних грошових зобов'язань слугували твердження перевіряючих про нереальність господарських операцій між позивачем та «АПГ Кремнянський крохмальний завод» та ТОВ «Катеринопільский елеватор». Крім того, на думку податкового органу, ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» не підтверджено факт здійснення операцій, звільнених від оподаткування відповідно до пункту 152 підрозділу 2 Розділу ХХ Податкового кодексу України, за якими суми податку були включені до податкового кредиту.

У зв'язку із виявленими порушеннями, на підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 12.08.2016 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 4 355 936, 25 грн., в тому числі 3 484 749 грн. - за основним платежем та 871 187,25 грн. - за штрафними санкціями.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що висновки податкового органу про порушення ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» податкового законодавства є обґрунтованими, а позивачем такі висновки спростовані не були, в зв'язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли висновку про правомірність нарахування позивачу суми грошового зобов'язання в загальній сумі 4 090 637,45 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим кредитом визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1. статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який діяв у весь період діяльності позивача, що підлягав перевірці, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції: посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що обов'язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв'язку між фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, у перевіреному податковим органом періоді ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» придбавало соняшник у підприємств ТОВ НВФ «АГРОСВІТ», ТОВ «Прилуцьке», ФГ «Світанок 07», СТОВ «Благовість», ТОВ СХК «Вінницька промислова група», СТОВ «Відродження-2008», TOB «ЛH3», в тому числі у ТОВ «АПГ Кремнянський крохмальний завод».

Так, за період березень - квітень 2015 року позивачем у ТОВ «АПГ Кремнянський крохмальний завод» було придбано соняшник кількістю 727,334 кг. на загальну вартість 7443668,60 грн., згідно договору поставки № 02-03-15 від 02.03.2015, додаткової угоди № 1 від 02.03.2015, додаткової угоди № 2 від 03.03.2015, додаткової угоди № 3 від 05.03.2015, додаткової угоди № 4 від 05.03.2015, додаткової угоди № 5 від 03.04.2015, додаткової угоди № 6 від 03.04.2015, додаткової угоди № 7 від 07.04.2015, додаткової угоди № 8 від 08.04.2015, додаткової угоди № 9 від 10.04.201, додаткової угоди № 11 від 14.04.2015, додаткової угоди № 12 від 14.04.2015, додаткової угоди № 13 від 15.04.2015, додаткової угоди № 14 від 15.04.2015, додаткової угоди № 15 від 16.04.2015, додаткової угоди № 16 від 16.04.2015.

Реальність господарської діяльності між ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» та ТОВ «АПГ Кремнянський крохмальний завод» по даному договору та додатковим угодам підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Відповідно придбаний соняшник було реалізовано на ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарських операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновкам судів попередніх інстанцій щодо безпідставності нарахування позивачу грошових зобов'язань в сумі 45 852 грн. - за основним платежем та 11 463 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Крім того, у відповідності до положень пункту 152 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України визначено звільнення від оподаткування ПДВ операцій з вивезення в митному режимі експорту зернових культур товарних позицій 1001 - 1008 згідно з УКТ ЗЕД та технічних культур товарних позицій 1205 і 1206 00 згідно з УКТ ЗЕД, крім першого постачання таких зернових та технічних культур сільськогосподарськими підприємствами - виробниками та підприємствами, які безпосередньо придбали такі зернові та технічні культури у сільськогосподарських підприємств - виробників.

Згідно положень пункту 198. 5 статті 198 Податкового кодексу України передбачено обов'язок платника податків нарахувати податкові зобов'язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що був зроблений невірний розрахунок собівартості продукції реалізованої на експорт у 2015 році (кукурудза, ячмінь), яка була сформована на підставі витрат з урахуванням ПДВ, а саме включення витрат у розрахунок собівартості, на які позивачу від постачальників не надавався податковий кредит.

У січні-грудні 2015 року за даними відповідача позивачем було здійснено експортні операції па загальну суму 78 432 235 грн.

На ці витрати не було надано позивачеві податкового кредиту, так як постачальники не є платниками податку на додану вартість, що підтверджується наявними в матеріалах справи договорами, актами виконаних робіт та наданих послуг.

Різниця надмірно нарахованих зобов'язань, з урахуванням собівартості продукції (кукурудза, ячмінь), за даними акту перевірки та даними ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» становить 166 387,04 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачем було надмірно та неправомірно нараховані податкові зобов'язання ПП «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» по експортним операціям в сумі 166 387,04 грн. за основним платежем та відповідно 41 596,76 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Однак, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не може погодитись з висновками судів попередніх інстанцій щодо нарахованих грошових зобов'язань в сум 4 090 637,45 грн., вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Судам при розв'язанні податкових спорів варто враховувати принцип офіційного з'ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п'ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до вказаної норми, суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин справи суди повинні витребувати у податкового органу або платника податків ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати доводи податкового органу щодо наявності порушень з боку платника податків. Відповідні дії можуть бути вчинені судом на підставі пункту 1 частини другої статті 110, статті 114 Кодексу адміністративного судочинства України. Однак, ні судом першої ні апеляційної інстанцій такі дії вчинені не були.

Як вбачається з доводів касаційної скарги оспорювана сума грошового зобов'язання складає 4 090 637,45 грн. (3 272 509,96 грн. - за основним платежем та 818 127,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), яка включає в себе спірні суми 300 270,43 грн., 1 657 600 грн. та 1 314 639, 53 грн.

Судами попередніх інстанцій не було взято до уваги та не спростованого жодного доводу позивача щодо оспорюваної суми грошового зобов'язання в частині відмовлених позовних вимог та не надано належної оцінки обставинам справи.

Згідно статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, судами першої та апеляційної інстанцій надано передчасну юридичну оцінку фактичним обставинам справи, не досліджено докази, які мають суттєве значення для розгляду адміністративної справи, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Наведені порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, що згідно частин другої та четвертої статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Приватного підприємства «Новгород-Сіверські аграрні інвестиції» - задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 р. у справі № 825/1515/16 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Справу № 825/1515/16 в цій частині направити на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.

В решті постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016р. у справі № 825/1515/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки, що встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя (підпис) І.В. Приходько
Судді: (підпис) І.О. Бухтіярова
(підпис) О.А. Веденяпін