Справа № 2-а-3787/10/2170
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2011-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-3787/10/2170

Категорія: 8.2.8Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Романішина В.Л.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Баязітової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 січня 2011 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до державної податкової інспекції у м. Херсоні про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

21.07.2010 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до державної податкової інспекції у м. Херсоні про скасування податкового повідомлення-рішення № /0 від 21.06.2010 року та податкового повідомлення-рішення № /1 від 14.07.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності в сумі 1 264 832,49 грн.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 17 січня 2011 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено.

31.01.2011 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на вказану постанову Херсонського окружного адміністративного суду.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В своїй апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 зазначає, що ним правомірно віднесено до складу валових витрат суми податку по операціям з ПП ІБФ «Теза-А», тому відсутні підстави для визначення податкового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб. Апелянт також посилається на те, що висновок ДПІ у м. Херсоні про нікчемність укладених ним договорів купівлі-продажу з ПП ІБФ «Теза-А»на підставі того, що позивачем не надано документів, які б підтверджували виконання робіт по перевезенню, прийманню або зберіганню продукції є необґрунтованим, оскільки транспортування продукції позивачем не здійснювалось, а надані ним послуги є посередницькими.

На підставі викладеного ставиться питання про скасування постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 17.01.2011 року та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 16.04.2010 року по 29.04.2010 року державною податковою інспекцією у м. Херсоні була проведена документальна планова виїзна перевірка дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_2 за період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року.

За результатами вказаної перевірки складено акт № 2651/17-2/НОМЕР_1 від 08.06.2010 року, на підставі якого державною податковою інспекцією у м. Херсона видано податкове повідомлення-рішення від 21.06.2010 року № /0, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб, що є субєктами підприємницької діяльності в сумі 1 264 832,49 грн.

В ході зазначеної перевірки органами податкової служби встановлено порушення ФОП ОСОБА_2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян», п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в результаті чого ФОП ОСОБА_2 завищено валові витрати та відповідно занижено податок з доходів фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету.

В акті про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2 податковим органом зазначено, що в ході перевірки встановлено, що позивачем до складу валових витрат включені витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами за 2009 рік на загальну суму 8 432 214,55 грн. по операціям з ПП ІБФ «Теза-А». Зважаючи на зазначене податковою інспекцією встановлено, що позивачем здійснювались операцій з придбання та реалізації товарів, які мають безтоварний характер, оскільки не підтверджено здійснення правочинів, що свідчить про укладення угод без мети реального настання правових наслідків з метою заниження обєкту оподаткування.

В свою чергу колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 щодо скасування податкових повідомлень-рішень № /0 від 21.06.2010 року та № /1 від 14.07.2010 року, зважаючи на наступне:

Згідно ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо пов'язаних з одержанням доходів, належать витрати, які включаються до складу валових витрат виробництва (обігу) або підлягають амортизації згідно з Законом України «Про оподаткування прибутку підприємств»

У відповідності з п. 5.1. ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»валові витрати виробництва та обігу - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно п. п. 5.3.9 п. 5.3, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

В акті перевірки зазначено, що згідно декларації про доходи за 2009 рік (вх. № 301706 від 27.01.2010 року) сума витрат ФОП ОСОБА_2 за 2009 рік склала 30911109,28 грн.. В свою чергу згідно даних перевірки суми витрат позивача за 2009 рік склала 22478894,73 грн. Розбіжність між даними платника та даними перевірки 8432214,55 грн.

Встановлено, що зазначена сума розбіжності це сума коштів сплачених позивачем ПП Інженерно-будівельній фірмі «Теза-А»та включених до складу валових витрат.

В підтвердження взаємовідносин з ПП ІБФ «Теза-А»ФОП ОСОБА_2 надано договори купівлі-продажу, податкові та видаткові накладні.

В ході перевірки податковим органом встановлено, що у позивача відсутні складські приміщення, крім того відсутні документи, що підтверджують прийняття, оприбуткування та відвантаження товарно-матеріальних цінностей (акти приймання продукції, товарно-транспортні накладні з відмітками про передачу та отримання ТМЦ, довіреності, сертифікати якості, інші документи, що засвідчують транспортування, зберігання товарів. ДПІ у м. Херсоні зазначає, що відсутні докази фактичного отримання та відвантаження товару у ФОП ОСОБА_2, що є

свідченням що операції з придбання та реалізації товару мали нетоварний характер, товар не перевозився і не зберігався, а договори на поставку сільгосппродукції не породжують цивільно-правових наслідків.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши обставини реальності здійснення господарських операцій платника податку ФОП ОСОБА_2, погоджується з висновком державної податкової інспекції у м. Херсоні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинна транспортна документація відноситься до первинних документів, на основі яких ведеться бухгалтерський облік.

Наказом Мінтрансу України від 14.10.97р. № 363 «Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», із змінами та доповненнями, внесеними наказами Мінтрансу від 23.03.98р. № 90, від 05.11.01р. № 763, затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні. Відповідно до зазначених Правил - Товарно-транспортна накладна (ТТН) - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку та шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи. Згідно до п. 11.1 цих Правил - основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна та дорожні листи автомобіля.

Так, підтвердженням реального здійснення операції з поставки товару можуть бути товарно-транспортні накладні, а за їх відсутності акти приймання-передачі, оскільки актом приймання-передачі оформлюється передача товару від постачальника покупцеві, та зазначаються інформація про товар, його загальна кількість і якість, вартість товару, місце й дата передачі товару, наявність чи відсутність претензій щодо кількості і якості товару та ін., тобто оформляються результати відповідного договору.

В ході розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено розбіжність у твердженнях позивача стосовно того, ким саме здійснювалась поставка товару та наявність товарно-транспортних накладних, що ставить під сумнів сам факт здійснення операцій по поставці товару.

Так, згідно доповнень до договорів купівлі-продажу, укладених між ФОП ОСОБА_2 та ПП ІБФ «Теза-А», (які не були надані державній податковій інспекції в ході проведення перевірки), порядок та умови поставки, а саме: п. 3.1 договорів базис поставки, який передбачав самовивіз товарів покупцем був змінений та встановлено, що поставка товару здійснюється за домовленістю сторін.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник ФОП ОСОБА_2 пояснив, що поставка товару здійснювалась безпосередньо контрагентам-покупцям ФОП ОСОБА_3 фізичними особами-підприємцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, проте надати будь-які підтверджуючі документи таких операцій позивач не в змозі.

Однак, згодом в своїй апеляційній скарзі ФОП Павлов зазначив, що він здійснював посередницькі послуги, а тому куплений ним товар перевозився транспортом продавця по місцю знаходження покупця ОСОБА_2

У звязку із зазначеним судом апеляційної інстанції було надіслано на адресу ПП ІБФ «Теза-А»запит стосовно надання копій первинних документів, які підтверджують здійснення поставки по операціям з ФОП ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 225)

На зазначений запит позивачем надано лист від директора ПП ІБФ «Теза-А»ОСОБА_7, в якому зазначено, що приватним підприємством дійсно здійснювались поставки сільгосппродукції згідно договорів купівлі-продажу, укладених з ФОП ОСОБА_2 в період з квітня 2009 року по липень 2009 року, однак, у звязку ліквідацією підприємства первинні та бухгалтерські документи, згідно яких здійснювалась поставка, надати не можливо (т.2 а.с.240-241).

Колегія суддів критично ставиться до зазначеного листа та вважати його не належним доказом по справі, оскільки зазначений документ не завірений належним чином, крім того підпис ОСОБА_7 в листі суттєво відрізняється від підпису на податкових накладних, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, відсутність як товарно-транспортних накладних так і актів приймання-передачі товару не дають змоги фактично підтвердити отримання позивачем товарів, а сама по собі наявність податкових накладних не є достатньою підставою вважати, що господарська операція реально відбулася та тягне настання реальних правових наслідків у вигляді права на віднесення витрат до складу валових.

Крім того, зважаючи на те, що в ході проведення перевірки ПП ІБФ «Теза-А» державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва також встановлено відсутність у зазначеного підприємства первинних документів, підтверджуючих здійснення фінансово-господарської діяльності, колегія суддів критично ставиться до твердження позивача про фактичне здійснення господарських операцій.

Згідно пункту 1.32 ст. 1 Закону України Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»господарська діяльність - будь-яка діяльність особи, направлена на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, у разі коли безпосередня участь такої особи в організації такої діяльності є регулярною, постійною та суттєвою.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України підставою визнання господарського зобовязання недійсним є його вчинення з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Водночас слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, правочин, укладений недобросовісними платниками з метою ухилитися від оподаткування, є нікчемним в силу наведеної норми Закону, а тому не породжує правових наслідків та підлягає виключенню з податкового обліку усіх учасників такого правочину.

У звязку з чим ДПІ у м. Херсоні дійшла вірного висновку про неправомірність віднесення ФОП ОСОБА_2 сум по операціях з ПП ІБФ «Теза-А»до складу валових.

Зважаючи на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що ФОП ОСОБА_2 порушено вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян»та неправомірно віднесено суми по операціях з ПП ІБФ «Теза-А»до складу валових витрат, а тому податкові повідомлення-рішення № /0 від 21.06.2010 року та № /1 від 14.07.2010 року, яким позивачу визначено податкове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 1 264 832,49 грн. прийнято обґрунтовано та скасуванню не підлягає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 17 січня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Бойко А.В.

Судді: Романішин В.Л.

ОСОБА_1