Справа № 815/6476/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6476/16
У Х В А Л А
12 травня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

відповідач: Кучеренко Ю.М. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання представника відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову підполковника ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування наказу від 03.10.2016р., скасування дисциплінарного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом підполковника ОСОБА_1 до командира військової частини НОМЕР_1 генерал-майора ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування наказу від 03.10.2016р., скасування дисциплінарного стягнення.

Представник відповідача заявив клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування даного клопотання зазначено, що 05.10.2016 р. підполковнику ОСОБА_1 доведено до відома про прийняття наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.10.2016р. та ознайомлено зі змістом останнього, що підтверджується актом комісії військової частини НОМЕР_1 від 05.10.2016р. При цьому зазначається, що 07.10.2016 р. підполковник ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись зі своєю службовою карткою і від підпису в ній, про що комісією військової частини НОМЕР_1 було складено відповідний акт. Посилаючись на вказані обставини, відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Від позивача через канцелярію суду надійшла заява (вх. № 13581/17 від 12.05.2017р.), в якій останній просив відмовити в задоволенні клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, з огляду на те, що акт про відмову ознайомлення зі службовою карткою і від підпису в ній складено з порушенням вимог чинного законодавства. При цьому позивач вказав, що 25.10.2016р. йому під підпис доведено оскаржуваний наказ, строк звернення до суду з даним адміністративним позовом ним не пропущено.

Представник відповідача підтримав клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши доводи, викладені в клопотанні представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зазначеного клопотання, з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи, адміністративний позов надійшов до суду 28.11.2016 р. (вхід. № 6264/16).

Як вбачається з матеріалів справи, у службовій картці позивача міститься запис про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани, накладеного 03.10.2016р. за невиконання службових обов`язків (т.1, а.с. 6). 25.10.2016р. позивач ознайомився зі своєю службовою карткою та вищевказаним записом, про що свідчить особистий підпис останнього.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем 24.11.2016р. до поштового відділення подано поштове відправлення, якому присвоєно штриховий кодовий ідентифікатор №348, з адміністративним позовом, що є предметом розгляду по дані справі, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту УДП ПЗ «Укрпошта» (т.2, а.с. 1).
Згідно ч. 9 ст. 103 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Виходячи з принципу рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом як принципу здійснення правосуддя в адміністративних судах (п. 3 ст. 7 КАС України), правила ст. 99 КАС України поширюються і на звернення до адміністративного суду особи з позовом у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ч. 2 ст. 70 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

На підтвердження обставин, зазначених в обґрунтування клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду відповідачем надано копію акта доведення та ознайомлення підполковника ОСОБА_1 зі змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 603 від 03.10.2016р., який датовано 05.10.2016р. Вказаний акт підписано членами комісії у складі начальника озброєння військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_4 , т.в.о заступника начальника озброєння полковника ОСОБА_5 , т.в.о. начальника організаційно-планової групи озброєння підполковника ОСОБА_6 . Вказаний акт складено з метою підтвердження факту доведення до відома ОСОБА_1 05.10.2016р. наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 603 від 03.10.2016р. «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 » та ознайомлення зі змістом останнього (т.1, а.с. 207). Крім того, надано акт від 07.10.2016р. про відмову ознайомлення зі службовою карткою та від підпису в ній ОСОБА_1 (т.1, а.с. 208).

З метою підтвердження факту ознайомлення позивача 05.10.2016р. зі змістом оскаржуваного наказу судом було викликано в якості свідків посадових осіб, якими підписано вказаний акт, однак до судового засідання з`явились ОСОБА_6 , ОСОБА_5 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 підтвердив, що 05.10.2016р. ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом наказу № 603 від 03.10.2016р.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , посилаючись на те, що з 05.10.2016р. сплинуло чимало часу, зазначив, що не пам`ятає всіх обставин підписання акта доведення та ознайомлення підполковника ОСОБА_1 зі змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 603 від 03.10.2016р. При цьому вказано, що зазначений акт він підписував, однак вказаний документ ним не складався.

Підполковник ОСОБА_4 до судового засідання не з`явився, незважаючи на неодноразові виклики до суду.

В судовому засіданні 12.05.2017р. позивач та представник відповідача зазначили про можливість розгляду клопотання без допиту даного свідка.

Статтею 97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р., передбачено, що про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

З урахуванням з`ясованих обставин, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що факт ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом саме 05.10.2016 р. не підтверджений належними доказами, з огляду на наступне.

Так, згідно п.2.10.5.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 200 від 16.09.2013р. (далі - Інструкція), акт має такі обов`язкові реквізити: назву організації; назву виду документа (АКТ); дату, реєстраційний номер (індекс); місце складання; заголовок до тексту; гриф затвердження; текст; підпис укладачів (із зазначенням їх посад і за необхідності місця роботи); позначку про наявність додатка; позначку про контроль; позначку про виконання й надіслання його до справи.

Пунктом 3.9.1 Інструкції передбачено, що реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджу факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ.

Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передавання чи створення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, вищевказані акти не містять всіх обов`язкових реквізитів, зокрема, реєстраційного номеру (індексу); місця складання. Відповідачем до судового засідання не надано доказів реєстрації вказаних актів у встановленому порядку.

Суд враховує, що для правильного застосування норм КАС України при визначенні початку перебігу строку звернення до суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в статті 99 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 29 жовтня 2014р. у справі № 6-152цс14, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16.

Правовий припис "в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом" означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, який встановлений законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, оцінюючи надані учасниками докази в їх сукупності, враховуючи, що в матеріалах справи містяться докази про ознайомлення позивача зі змістом його службової картки 25.10.2016р. (зазначених обставин не спростовано відповідачем), приймаючи до уваги, що факту ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом 05.10.2016 р. належними та допустимими доказами відповідачем не доведено, а також те, що позов направлено до суду поштою 24.11.2016р., суд вважає, що даний адміністративний позов подано з дотриманням місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 3 ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

У відповідності з ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Суд вважає за необхідне також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі "Ілхан проти Туреччини" (22277/93, 27 червня 2000р. §59), правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Також суд звертає увагу на практику ЄСПЛ, засновану на принципах Європейської конвенції з прав людини, що узгоджується із приписами ст. 19 Конституції України, яка встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, тобто забезпечувати відповідні гарантії проти свавільного порушення прав, свобод та інтересів юридичних та фізичних осіб.

Позитивні зобов`язання сформульовані Європейським судом під час застосування окремих статей Конвенції, зміст яких визначає усталена судова практика ЄСПЛ.

Основною характеристикою позитивних зобов`язань держави виступає те, що по суті вони вимагають від національних органів влади застосувати необхідні засоби для гарантування прав людини, а точніше - вжити прийнятних (розумних) та належних засобів для захисту цих прав.

Було встановлено, що такі обов`язки можуть виникати на підставі безпосереднього застосування статей 2-6, 8, 10, 11, 13 Конвенції, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Сучасна тенденція спрямована на визнання Судом позитивних обов`язків держави під час захисту майже усього переліку конвенційних прав і свобод.

Так, у справі Новоселецький проти України (Novoseletskiy v. Ukraine), рішення від 22 лютого 2005 р., заява № 47148/99 ЄСПЛ розглядав позитивні зобов`язання за ст. 8 Конвенції та ст.1 Першого Протоколу. Зокрема, ЄСПЛ зазначив: Якщо розглядати справу зі сторони позитивного зобов`язання з боку держави або з огляду виправдання втручання державної влади відповідно до пункту 2, то є очевидним, що принципи, які застосовуються є достатньо суміжними. В обох випадках необхідно звернути увагу на дотримання справедливої рівноваги між конкуруючими інтересами осіб і суспільства в цілому. Більше того, навіть для позитивних зобов`язань, які випливають з пункту 1, випадки, перераховані в пункті 2, можуть відігравати деяку роль при пошуку бажаної рівноваги (див. ОСОБА_5 п. Іспанії, N 4143/02, п. 55, рішення від 16 листопада 2004р.).

Однією з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України. Таке право забезпечує можливість особи відстоювати свої права у будь-якій життєвій ситуації, зокрема, пов`язаній з незаконними діями (бездіяльністю) органів державної влади.

Вирішуючи заявлене клопотання суд звертає увагу також на той факт, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У статті 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція ЄСПЛ, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем подано позов в межах строку звернення, клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду є необґрунтованим, в зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні останнього.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 100, 155, 160, 165, 167 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, - відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.05.2017р.

Суддя Самойлюк Г.П.