Справа № 813/1280/17
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 року Справа № 813/1280/17

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача Забавчук М.Р.,

представники відповідачів не прибули,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та до Військової частини НОМЕР_2 , в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ; ) та Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; НОМЕР_5 ) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яку ОСОБА_1 не одержав на час звільнення, згідно Довідки №10 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 від 20.10.2016 року на суму 47607,70 грн. 70 коп.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ; НОМЕР_6 ) та Військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; НОМЕР_5 ) грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 47607,70 грн., без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після звільнення його з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), відповідно до абз. 1 п. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.91., а конкретно згідно положень «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178, у нього в зв`язку із звільненням з військової служби виникло право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення. Натомість, на дату виключення його зі списків військової частини НОМЕР_1 Позивачу не було надано довідку з військової частини НОМЕР_2 (на забезпеченні якої знаходиться військова частина НОМЕР_1 ) про вартість речового майна, що належить до видачі, а також не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Таким чином, Позивач вважає, що з дати його звільнення з військової служби у нього виникло право на виплату грошової компенсації вартості за неотримане ним речове майно, яку йому не виплатив Відповідач, а саме право на зазначену виплату було реалізоване Відповідачем у формі рапортів (від 06.10.2016 та 07.10.2016), які останній належним чином оформив на подав Відповідачу.

Водночас, позивач вважає, що внаслідок неправомірної та несправедливої бездіяльності Відповідачів всупереч вимогам національного законодавства України, позивач не одержав грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Представник відповідача 2 в поданому письмовому запереченні від 12.05.2017 №69/799 пред`явленні йому позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що відповідно до пункту 4 Порядку №178 грошова компенсація вартості за неотримане речове майно повинна виплачуватись за місцем військової служби, тобто військовою частиною НОМЕР_1 . На підставі наведеного, просить суд залишити без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 в частині заявлених ним вимог до військової частини НОМЕР_2 .

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники Відповідачів 1 та 2 у судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи.

Суд, заслухав пояснення представника позивача, з`ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають значення для вирішення справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

07 жовтня 2016 року, на підставі НАКАЗУ начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 23 вересня 2016 року №414, відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, позивача підполковника ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу.

На підставі НАКАЗУ командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.10.2016 №302, позивача з 07 жовтня 2016 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Тому, з огляду на вказане, та відповідно до норм частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» закінченням проходження військової служби Позивача вважається день виключення його як військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, а саме: 07 жовтня 2016 року.

Одночасно з виключенням із списків особового складу частини, з підполковником ОСОБА_1 проведено остаточний розрахунок, що включає премію, надбавку за виконання особливо важливих завдань, щомісячну додаткову грошову винагороду, грошову компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення та грошову допомогу при звільненні.

Разом з тим, судом з`ясовано, що питання про виплату підполковнику ОСОБА_1 під час остаточного розрахунку грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 47607,70 грн. (Сорок сім тисяч шістсот сім гривень 70 копійок), наказом №302 від 07.10.2016 не вирішено.

З метою проведення розрахунків та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, 06.10.2016 року позивач подав рапорт (вх.872/68 від 07.10.2016 року) на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 (на забезпеченні якої знаходиться військова частина НОМЕР_1 ). Крім того, згідно поданого ним рапорту від 07.10.2016 року, позивач просив розрахувати його по всіх видах забезпечення до моменту виключення зі списків військової частини, в тому числі зазначений розрахунок передбачає виплату компенсації вартості за неотримане речове майно.

На час виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 позивачу не надано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі. Натомість, тільки 26 жовтня 2016 року позивач отримав з військової частини НОМЕР_2 Довідку №10 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 , яка датована 20.10.2016 року.

В подальшому, для вирішення питання щодо виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із листом-зверненням від 05.12.2016, та повторним листом-зверненням від 16.01.2017.

У відповідь на вказані звернення, 06 березня 2017 року позивач отримав поштою відповідь з військової частини НОМЕР_1 (від 15 лютого 2017р. №502/13/44), зі змісту якої встановлено, що відповідач повністю погоджуєтесь зі всіма доводами позивача, що викладені у даному зверненні, але відсутність у відповідача оригіналу довідки про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі, і який додається до відомості щодо виплати грошової компенсації, унеможливлює складення відомості щодо виплати грошової компенсації та здійснення на його користь виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

В подальшому, 15.03.2017 позивач надіслав наступний лист-звернення, в якому запропонував відповідачу офіційно підтвердити факт підготовки наказу командира військової частини НОМЕР_1 , згідно якого виплачується грошова компенсація, і у разі одержання такого підтвердження зобов`язався негайно направити оригінал Довідки №10 від 20.10.2016 року про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 . Крім того, на підтвердження своїх намірів, до даного листа-звернення долучив нотаріально посвідчену копію зазначеної Довідки №10 від 20.10.2016 року про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 .

Натомість, відповідач у своїй відповіді (від 06.04.2017р. №502/13/83) повідомив, що на його думку відсутні правові підстави для виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, оскільки питання отримання військовослужбовцем грошової компенсації за неотримане речове майно мало бути вирішено за встановленим порядком до виключення зі списків особового складу військової частини.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Відповідно до статті 9-1 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із вищенаведеною нормою Закону Кабінетом Міністрів України 16 березня 2016 року прийнято постанову №178, якою затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктами 2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

При цьому, відповідно до абзацу першого пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім пункту 242 вказаного Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, оскільки відповідає вимогам, встановленим пунктами 2 та 3 Порядку №178, та подав за місцем військової служби відповідний рапорт, передбачений пунктом 4 вказаного Порядку.

Суд не погоджується з позицією відповідача про те, що право на грошову компенсацію мають лише військовослужбовці до моменту звільнення з військової служби, оскільки, право на грошову компенсацію, мають військовослужбовці, які звільняються з військової служби, або члени його сім`ї та утриманці, у разі його загибелі, якщо вони не отримали під час військової служби речове забезпечення.

Військовослужбовці відповідно до наказу Міністерства оборони №232 від 29.04.16 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України» повинні отримувати саме речове забезпечення відповідно до затверджених норм, а не грошову компенсацію.

Порядком №178 не передбачено інших випадків виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, окрім звільнення з військової служби та загибелі військовослужбовця.

Перевіряючи наявність підстав щодо оподаткування суми компенсації, судом встановлено наступне.

Відповідно до підпунктів "а", "ж" підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума державної та соціальної матеріальної допомоги, державної допомоги у вигляді адресних виплат та надання соціальних і реабілітаційних послуг відповідно до закону, житлових та інших субсидій або дотацій, компенсацій (включаючи грошові компенсації інвалідам, на дітей-інвалідів при реалізації індивідуальних програм реабілітації інвалідів, суми допомоги по вагітності та пологах), винагород і страхових виплат, які отримує платник податку з бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування та у формі фінансової допомоги інвалідам з Фонду соціального захисту інвалідів згідно із законом, у тому числі (але не виключно):

- сума грошової допомоги, яка надається згідно із законом членам сімей військовослужбовців чи осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які загинули (безвісно пропали) або померли під час виконання службових обов`язків;

- сума грошової компенсації, що виплачується військовослужбовцям за належне їм для отримання жиле приміщення.

Винятки, передбачені цим підпунктом, не поширюються на виплату заробітної плати, грошової (вихідної) допомоги при виході на пенсію (у відставку) та виплату, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності.

Системний аналіз наведених положень дає підстави стверджувати, що законодавцем у підпункті 165.1.1 не визначено чіткий перелік сум допомог, компенсацій, які не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство України передбачає виплату компенсаційних виплат (компенсацій) двох видів.

До першої групи належать компенсаційні виплати (компенсації), які за своєю природою не є винагородою за виконану роботу, обумовленої трудовим договором, у зв`язку з чим суми таких компенсаційних виплат не включаються до структури заробітної плати працівників, а тому, як правило, не підлягають оподаткуванню. Зокрема, виходячи зі змісту відповідних положень Кодексу законів про працю України, до таких компенсаційних виплат належать виплати у зв`язку з службовими відрядженнями (стаття 121), а зі змісту Закону України "Про охорону праці" компенсації за важкі та шкідливі умови праці, що дістало відповідне відображення у Податковому кодексі України. Так, за змістом підпунктів 165.1.9 та 165.1.11 пункту 165.1. статті 165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: вартість безоплатного лікувально-профілактичного харчування, молока або рівноцінних йому харчових продуктів, газованої солоної води, мийних і знешкоджувальних засобів, а також спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту, якими роботодавець забезпечує платника податку відповідно до Закону України "Про охорону праці", спеціального (форменого) одягу та взуття, що надається роботодавцем у тимчасове користування платнику податку, який перебуває з ним у трудових відносинах; кошти, отримані платником податку на відрядження або під звіт і розраховані згідно із пунктом 170.9 статті 170 цього Кодексу.

До другого виду компенсаційних виплат належать виплати, які є винагородою, яка встановлюється за виконану роботу понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, в результаті чого вони включаються до структури заробітної плати працівника, а тому підлягають оподаткуванню на загальних підставах.

Виходячи зі змісту спеціальних норм Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", які регулюють спірні правовідносини, можливо дійти висновку, що компенсація вартості за неотримане речове майно за своєю природою не є винагородою за виконання обов`язку несення служби та не включаються до складу грошового забезпечення військовослужбовця, відповідно, сума компенсації не підлягає оподаткуванню.

Відповідно до підпункту 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відтак, суд дійшов висновку, що сума компенсації вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби не підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 10 березня 2001 року у справі «Сук проти України» (заява №10972/05) зазначено, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Аналогічну правову позицію Європейський суд з прав людини застосовував під час розгляду справ «Будченко проти України» (заява №38677/06), «Кечко проти України» (заява №63134/00).

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як слідує із рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007, невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення.

Таким чином, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги гр. ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
п о с т а н о в и в :
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 , щодо виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 47607,70грн. (Сорок сім тисяч шістсот сім гривень 70 копійок).

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_4 , код за ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) та Військову частину НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_5 , Україна, код за ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_6 , Україна, індивідуальний ідентифікаційний номер: НОМЕР_8 ) грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 47607,70 грн. (сорок сім тисяч шістсот сім гривень 70 копійок), без оподаткування зазначеної суми податком з доходів фізичних осіб та військовим збором.

4. Судовий збір стягненню не підлягає.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст.186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили, згідно зі ст.254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 22.05.2017 року.