Справа № 826/17459/15
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Прокопенка О.Б.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Кривенди О.В., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом приватного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Люботинський завод «Продтовари» до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), треті особи: Міністерство фінансів України (далі - Мінфін), Міністерство аграрної політики та продовольства України, товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Концерн «БІГ М», ТОВ «Олександрія-Бліг», Асоціація «УКРВОДКА», про визнання незаконною та нечинною постанови,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» звернулося до окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до КМУ, в якому просило визнати незаконною та нечинною постанову КМУ від 17 червня 2015 року № 426 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2008 року № 957» (далі - постанова № 426).

На підтвердження позовних вимог зазначило, що постанова № 426 прийнята необґрунтовано, при її прийнятті не було враховано всіх обставин, що мають значення для прийняття такого акта, повноваження КМУ у сфері формування, встановлення та застосування цін, надані йому законодавством, були використані не з метою, з якою такі повноваження надані. Відповідач порушив принцип безсторонності, розсудливості, рівності перед законом, не дотримався необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав та інтересів більшості учасників ринку алкогольних напоїв та цілями, з якими приймалася оскаржувана постанова. КМУ, на думку позивача, порушив право осіб, які є учасниками відносин, що регулюються оскаржуваною постановою, на взяття участі в процесі прийняття такого рішення. Вказана постанова суперечить нормам чинних в Україні законів, які регулюють відносини у галузі здійснення господарської діяльності, у галузі виробництва та обігу алкогольних напоїв в галузі захисту конкуренції.

Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою № 426 внесено зміни до постанови КМУ від 30 жовтня 2008 року № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - постанова № 957), зі змісту якої вбачається, що її норми застосовуються до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють оптову і роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон

№ 481/95-ВР).

На підставі аналізу положень статей 1, 18 Закону № 481/95-ВР суди дійшли висновку про те, що КМУ наділений правом встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої, однак виключно у межах складових таких цін, що визначені Законом № 481/95-ВР.

Порівняння мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на алкогольні напої, встановлених постановою № 957 (у редакції від 11 червня 2014 року), та мінімальних оптово-відпускних та роздрібних цін на алкогольні напої, встановлених у зв'язку із прийняттям постанови № 426, свідчить про їх підвищення.

Як установили суди, мінімальні ціни на алкогольні напої підвищено з урахуванням пропозицій та розрахунків, надісланих Асоціацією «УКРВОДКА», Корпорацією «Укрвинпром» та Асоціацією «Виноградарі та винороби України», а саме: представники Мінфіну, Асоціації «УКРВОДКА», Корпорації «Укрвинпром» та Асоціації «Виноградарі і винороби України» 24 квітня 2015 року підписали протокол узгодження позицій до проекту постанови № 957, відповідно до якого вирішено підтримати проект постанови КМУ щодо збільшення мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої, розроблений Мінфіном з урахуванням пропозицій галузевих громадсько-професійних організацій виробників алкогольних напоїв, та взято до уваги, що продукція підприємств-членів Асоціації «УКРВОДКА» охоплює 80 % ринку горілки та лікеро-горілчаних виробів; продукція підприємств - членів Корпорації «Укрвинпром» - 94,5 % ринку коньяку України, 85,3 % іншої виноробної продукції, підприємств-членів Асоціації «Виноградарі та винороби України» - 60 % ринку виноробної продукції.

Проаналізувавши визначення, наведені в Законі України від 11 вересня 2003 року № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1160-IV), суди вважають, що мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої включають у себе такі елементи: найнижча оптова ціна на вітчизняну або найнижча контрактна вартість на імпортну продукцію; податки і збори, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами; вартість тари; мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої додаткового до наведеного переліку включають у себе торговельну надбавку.

При цьому суди зазначили, що встановлені постановою № 426 ціни визначались на підставі: виробничої вартості, у тому числі вартості сировини, акцизного податку, рентабельності виробництва у розмірі 7 %, націнки опту (без ПДВ) у розмірі 20 %, націнки роздрібної торгівлі (без ПДВ) у розмірі 30 %; тобто мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої складаються із таких самих елементів, окрім націнки роздрібної торгівлі.

Таким чином, суди дійшли висновку про те, що при розрахунку мінімальних оптово-відпускних цін та мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої у постанові № 426 враховано елементи, що не передбачені Законом № 481/95-ВР , у вигляді націнки опту (без ПДВ) у розмірі 20 %.

КМУ не довів, що при обрахуванні мінімальних оптово-відпускних цін та мінімальних роздрібних цін на алкогольні напої застосована найнижча оптова ціна на вітчизняну або найнижча контрактна вартість на імпортну продукцію, та необхідність застосування торговельної надбавки у розмірі 30 %.

Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 15 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року, адміністративний позов ПАТ «Люботинський завод «Продтовари» задовольнив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 30 червня 2016 року постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року залишив без змін.

Не погоджуючись із ухвалою суду касаційної інстанції, Асоціація «УКРВОДКА» звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та норм процесуального права.

На обґрунтування заяви Асоціація «УКРВОДКА» додала копії рішень Вищого адміністративного суду України від 14 лютого 2012 року (№ К/9991/15532/11), 5 грудня 2013 року (№ К 9991/800/12), 31 травня 2016 року (№ К/800/52775/14), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції статей 9, 13, 25, 36 Закону № 1160-IV у подібних правовідносинах, та від 24 листопада 2015 року та 19 квітня 2016 року (№№ К/800/24829/15, К/800/18909/15 відповідно), які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судом касаційної інстанції частини першої статті 2, частини першої статті 6, статей 159, 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Просить ухвалу Вищого адміністративного суду України від 30 червня 2016 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду 11 лютого 2016 року та постанову окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2015 року скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що підстав для задоволення заяви немає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 237 КАС судові рішення в адміністративних справах можуть бути переглянуті Верховним Судом України з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Так, у справі, що розглядається, суд касаційної інстанції, залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій, погодився з їхніми висновками про те, що КМУ не довів той факт, що постанова № 426 приймалась за результатами розгляду зауважень та пропозицій до проекту регуляторного акта, що суперечить принципам державної регуляторної політики та не відповідає порядку, встановленому Законом № 1160-IV, і дійшов висновку про те, що постанова № 426 є незаконною.

Натомість у рішеннях cуду касаційної інстанції, наданих на порівняння, зокрема в ухвалах від 14 лютого 2012 року та 5 грудня 2013 року, як видно з їхнього змісту, цей суд вирішував спори у справах, правовідносини в яких не є подібними тим, що були предметом розгляду у справі, рішення в якій переглядається.

Так, в ухвалі від 14 лютого 2012 року суд касаційної інстанції вирішував спір щодо визнання недійсним та скасування рішення Фороської селищної ради Автономної Республіки Крим від 29 травня 2009 року «Про затвердження корегування нормативної грошової оцінки земель Фороської селищної ради»; в ухвалі від 5 грудня 2013 року - щодо визнання недійсним та скасування рішення Керченської міської ради Автономної Республіки Крим від 25 квітня 2008 року «Про внесення змін до Рішення 31 сесії 4 скликання від 1 липня 2005 року «Про здійснення повноважень робочого органу та затвердження комісії для контролю за розміщенням зовнішньої реклами та виконання договорів на тимчасове користування місцем розміщення рекламних конструкцій на території міста Керч».

Ухвалу ж Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2016 року, на яку заявник посилається як на підставу неоднакового застосування судом касаційної інстанцій одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України не може взяти до уваги, оскільки Вищий адміністративний суд України своєю ухвалою рішення судів попередніх інстанцій скасував і направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто судовий розгляд справи по суті не закінчив. Прийняття судом касаційної інстанції таких рішень не є остаточним вирішенням спору, тому на них не може здійснюватися посилання як на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 237 КАС.

Пунктом 2 частини першої статті 237 КАС заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Проте з аналізу рішення, про перегляд якого подано заяву, та рішень суду касаційної інстанції від 24 листопада 2015 року та 19 квітня 2016 року, наданих для порівняння, не вбачається неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм частини першої статті 2, частини першої статті 6, статей 159, 171 КАС.

Аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду справ, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Як убачається із самої заяви, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків касаційного суду у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів. Відповідно до статті 235 КАС Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Крім того, надані для порівняння рішення не містять іншого, ніж в оскаржуваному рішенні, тлумачення норм права, про які йдеться у заяві.

Відповідно до частини першої статті 244 КАС Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

Ураховуючи наведене та керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви Асоціації «УКРВОДКА» відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Б. Прокопенко
Судді: О.Ф. Волков
М.І. Гриців
О.В. Кривенда