Справа № 144/247/17
Суддя: Бондар О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 144/247/17
Провадження по справі № 2-а/129/189/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2017 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої Бондар О.В.,

з участю секретаря Килівник Ю.С.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бардецької Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Гайсинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

Встановив:

ОСОБА_1 28.02.17 р. звернувся до суду з цим позовом, який обґрунтовує тим, що у 1988 році після закінчення навчання у вищому юридичному навчальному закладі був прийнятий на службу в органи МВС України, наказом начальника УВС у Вінницькій області № 88 о/с від 12.08.1988 року призначений на посаду слідчого Теплицького РВВС у Вінницькій області з 1.08.1988 року, звільнений з органів внутрішніх справ у запас наказом начальника УВС у Вінницькій області № 1-29 о/с від 12.04.1993 року з 1.04.1993 року у зв'язку із переходом на іншу роботу; рішенням 11 сесії 21 скликання Вінницької обласної ради депутатів від 26.03.1993 року він обраний на посаду судді Теплицького районного суду на строк десять років, Постановою Верховної Ради України від 19.06.2003 року № 1018-ІV обраний на посаду судді Теплицького районного суду безстроково; наказом начальника територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області № 124-к від 20.07.2004 року у зв'язку із набуттям права на відставку йому було призначено довічне грошове утримання судді в розмірі 80% від заробітної плати судді з 108.2004 р., до стажу роботи на посаді судді строком 20 років за умови роботи на посаді судді більш як 10 років, було зараховано 1 рік 11 місяців навчання (половину строку), роботу на посаді слідчого 4 роки 8 місяців 1 день, період проходження строкової військової служби 2 роки 1 місяць 12 днів. 15 вересня 2016 року наказом голови Теплицького районного суду він відрахований зі штату Теплицького районного суду з посади судді цього суду на підставі Постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 8.09.2016 року в зв'язку з поданням заяви про відставку. 20.09.2016 р. він подав відповідачу заяву про призначення довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці, 29.03.2016 року управлінням Пенійного фонду України у Теплицькому районі прийнято рішення у формі протоколу №590 про призначення і виплату ОСОБА_1 довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від суддівської винагороди судді Теплицького районного суду станом на 15.09.2016 року із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку 23 роки 5 місяців 15 днів. Вважає, що при прийнятті зазначеного рішення відповідачем протиправно не зараховано до стажу судді період роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ - 4 роки 8 місяців 1 день з 1.08.1988 року по 1.04.1993 року, половину періоду навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців з 1.09.1984 р. по 30.06.1988 р., період проходження строкової військової служби з 8.11.1981 р. по 19.12.1983 р. - 2 роки 1 місяць 12 днів, чим обмежив його право на отримання довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди, зменшив розміри матеріального забезпечення, гарантовані як заходи незалежності судді, Конституцією України. 17.01.2017 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі із письмовою заявою про зарахування до стажу судді зазначені періоди його роботи, служби та навчання, проте листом № 01-П-12 від 26.01.2017 р. у зарахуванні вказаного вище стажу йому було відмовлено, як він вважає, безпідставно, що змісило його звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач позов підтримав повністю, надав суду пояснення, аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Бардецька Л.А. проти позову заперечила, вважає оскаржуване рішення правомірним, з огляду на те, що згідно наданої позивачем трудової книжки його стаж роботи становить 23 роки 5 місяців 15 днів, розрахунок довічного грошового утримання проведено у розмірі 86% суддівської винагороди, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні з 20.09.2016 року та отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2016 р., відповідно до ст.135 цього Закону до стажу роботи на посаді судді не зараховується робота на посаді слідчого, період навчання та період військової служби, тому просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши в сукупності докази, зібрані у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких законних підстав.

Встановлено, що 29.03.2016 року управлінням Пенсійного фонду України у Теплицькому районі прийнято рішення у формі протоколу № 590 про призначення і виплату ОСОБА_1 довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від суддівської винагороди судді Теплицького районного суду станом на 15.09.2016 року із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку - 23 роки 5 місяців 15 днів; на звернення позивача з приводу зарахування до його стажу роботи судді періоду роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ - 4 роки 8 місяців 1 день з 1.08.1988 року по 1.04.1993 року, половину періоду навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців з 1.09.1984 р. по 30.06.1988 р., періоду проходження строкової військової служби з 8.11.1981 р. по 19.12.1983 р. - 2 роки 1 місяць 12 днів, листом № 01-П-12 від 26.01.2017 року повідомив, що керувався Рішенням Конституційного Суду України №4-рп 2016 від 8.06.2016 р., згідно з яким при визначенні розміру щомісячного грошового утримання застосуванню підлягає ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 р. № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 р. № 192-VIII.

В період з 8.11.1981 р. по 19.12.1983 р. ОСОБА_1 проходив строкову службу у Збройних Силах, що підтверджується копією військового квитка серії НК № 4615339, виданого 8.11.1981 р. (а.с.5), відповідачем цей факт не оспорюється.

Також відповідачем визнається, що позивач працював слідчим в органах внутрішніх справ (з 1.08.1988 року по 1.06.1992 року слідчим відділу внутрішніх справ Теплицького райвиконкому, з 1.06.1992 року по 1.04.1993 року слідчим Теплицького РВВС) - 4 роки 8 місяців 1 день з 1.08.1988 року по 1.04.1993 року, а також те, що він навчався у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (зараховується половина строку навчання) з 1.09.1984 року по 30.06.1988 р.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у відповідача як установи, уповноваженої на призначення, виплату та перерахунок пенсії.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом в.о. начальника територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області № 124-к від 20.07.2004 року у зв'язку з тим , що ОСОБА_1 набув право на відставку і продовжував працювати на посаді судді, йому було призначено довічне грошове утримання судці у розмірі 80% від заробітної плати судді, управлінням державної судової адміністрації у Вінницькій області станом на 01.08.2004 року до стажу роботи на посаді судді строком 20 років, за умови роботи на посаді судді більш як 10 років, було зараховано половину періоду навчання - 1 рік 11 місяців, роботу на посаді слідчого - 4 роки 8 місяців 1 день, період проходження строкової військової служби 2 роки 1 місяць 12 днів.

На той час правовідносини щодо набуття суддею права на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання регулювалися Законом України від 15 грудня 1992 року «Про статус суддів» № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до ч.І ст. 43 Закону № 2862-ХІІ, кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строк повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах судців і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітраж: України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3.1 Постанови Кабінету Міністрів України від З вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Закон № 2862-ХІІ в ч.І ст.11 визначав, що незалежність суддів забезпечується, в тому числі правом судді на відставку, а ч. 2 і ч.З цієї статті передбачали, що всі держави: органи, установи та організації, зобов'язані поважати незалежність судових органів і не посягати на неї; гарантії незалежності судці, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України.

Конституційний Суд України у рішенні N 8-рп/2005 від 11.10.2005 року зробив офіційне тлумачення, про те, що за змістом ст. 126 Конституції України положення ч.З ст. 11 Закону України "Про статус судців" у взаємозв'язку з ч.8 ст. 14 Закону України "Про судоустрій України" треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

01.01.2011 року Закон № 2862-ХІІ втратив чинність з набранням чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI).

Закон № 2453-VI в ч.4 ст.47 знову декларував, що незалежність суддів забезпечується, в тому числі правом судді на відставку, а ч. 5 і ч.б визначали, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

На час звернення позивача із заявою про звільнення з посади судді у відставку та прийняття рішення про звільнення 08.09.2016 року ці правовідносини регулювалися Законом № 2453-VI (у чинній на той час редакції).

Відповідно до ч.1 ст. 120 Закону № 2453-VI суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається ст. 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами ч.1 ст. 135 Закону № 2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судці) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена ВРЮ, Вищої кваліфікаційної комісії судців України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Зміст вищезазначених ст.120 і ст.135 Закону № 2453-VI, викладений у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року дослівно відповідає змісту ч.1 ст. 109 Закону № 2453-VI (в попередній редакції), а також залишилась незмінною редакція ст. 47 цього Закону.

Проте Закон № 2453-VI викладений у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, не включив зміст Перехідних положень Закону № 2453-VI, що стало підставою для неоднозначного розуміння і неправильного тлумачення Управлінням закону, який застосовувався при визначенні стажу судді для призначення довічного грошового утримання.

Завданням Перехідних положень у структурі Закону є, зокрема, врегулювання інших правовідносин, які спрямовані на вирішення питань у зв'язку з набранням чинності законом.

Оскільки, з набранням чинності Закону № 2453-VI по іншому обчислювався стаж судді і наступні редакції цього закону не змінювали порядку обчислення стажу судді, то в п.11 Перехідних положень були врегульовані питання визначення стажу для суддів які обранні (призначенні) відповідно до законів, що діяли раніше, і таке врегулювання питання визначення стажу для суддів поширюється на весь подальший час дії цього закону.

Таке розуміння і тлумачення Закону № 2453-VI у редакції від 12.02.2015 року відповідає закріпленим у Конституції України принципам гарантованості досягнутого рівня права і дії закону у часі.

Згідно з ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а ч.І ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Правонаступність такого порядку обчислення стажу судді та гарантованість досягнутого рівня права закріплені в положеннях чинного Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України «Про Вищу раду правосуддя» №1798-19 чинній з 05.01.2017 року, де у розділі XII "Прикінцеві та перехідні положення" у п. 34 визначено: судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При зверненні із заявою про призначення і виплату щомісячного довічного утримання судді у відставці відповідачу були надані передбачені «Порядком подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України» документи на підтвердження стажу ОСОБА_1: витяг з послужного списку архівної справи № 25224 УМВС України у Вінницькій області, де визначено, що його стаж роботи на посаді слідчого складає 4 роки 8 місяців 1 день з 01.08.1988 року до 01.04.1993 року; військовим квитком - про строк військової служби 2 роки 1 місяць 12 днів; диплом про вищу юридичну освіту, відповідно до якого половина строку навчання складає 1 рік 11 місяців; складений Теплицьким районним судом розрахунок стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 20.09.2016 року, де визначено, що в стаж судді складається з часу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ 4 роки 8 місяців 1 день, строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 11 місяців, періоду проходження строкової військової служби 2 роки 1 місяць 12 днів, роботи на посаді судді Теплицького районного суду 23 роки 5 місяців 15 днів; довідку Територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої зазначено, що доплата нараховується за стаж 30 років 02 місяці 14 днів ( для виплати за стаж не зараховується половина строку навчання в вищому навчальному закладі)..

Всупереч Закону відповідачем був відхилений складений уповноваженим органом і документально підтверджений розрахунок стажу судді більше як 25 років без обґрунтування підстав для прийняття такого рішення, до стажу судді зараховано тільки 23 роки 05 місяців 15 днів та визначено щомісячне довічне утримання судді в розмірі 86 % суддівської винагороди замість 90%.

Оскільки, на час обрання ОСОБА_1 на посаду судді та набуття права на відставку визначення стажу судді проводилось відповідно до Законів України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року та «Про судоустрій і статус судців» від 7 липня 2010 року і відповідно до цих законів до стажу судді, що дає право на відставку і отримання довічного грошового утримання, відповідачем зазначені періоди до стажу судді протиправно не зараховані, то необхідно задля захисту порушених прав позивача на отримання довічного грошового утримання в передбаченому законом розмірі, в судовому порядку визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі в частині встановлення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ, періоду навчання у вищому навчальному закладі та періоду проходження строкової військової служби; зобов`язати Гайсинське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: час роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ - 4 роки 8 місяців 1 день з 1.08.1988 року по 1.04.1993 року, період навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців з 1.09.1984 р. по 30.06.1988 р., період проходження строкової військової служби з 8.11.1981 р. по 19.12.1983 р. - 2 роки 1 місяць 12 днів, та здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначити і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру, починаючи з 16.09.2016 р., з виплатою недоплачених коштів.

Доводи відповідача, наведені у письмовому запереченні проти позову, суд до уваги не бере, оскільки вони спростовані наведеними вище мотивами суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гайсинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640,00 грн. на підставі ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст.4,11,70,71,159,160,161,162,163 КАС України суд, -

Постановив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Теплицькому районі в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без урахування стажу роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ.

Зобов`язати Гайсинське об`єднане управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: час роботи на посаді слідчого в органах внутрішніх справ - 4 роки 8 місяців 1 день з 1.08.1988 року по 1.04.1993 року, період навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців з 1.09.1984 р. по 30.06.1988 р., період проходження строкової військової служби з 8.11.1981 р. по 19.12.1983 р. - 2 роки 1 місяць 12 днів.

Зобов`язати Гайсинське об`єднане управління Пенсійного фонду України здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначити і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди без обмеження граничного розміру, починаючи з 16.09.2016 р., з виплатою недоплачених коштів.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині виплати довічного грошового утримання судді у відставці за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гайсинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 640,00 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів до Вінницького апеляційного адміністративного суду.

Суддя : підпис

Копія вірна.

Оригінал постанови знаходиться в адміністративній справі № 144/247/17 Гайсинського районного суду.

Суддя О.В. Бондар