Справа № 803/1532/16
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року м. Київ К/800/10834/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Мойсюка М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року

у справі № 803/1532/16

за позовом ОСОБА_1

до Луцького прикордонного загону, Адміністрації Державної прикордонної служби України

про визнання протиправним дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Луцького прикордонного загону, Адміністрації Державної прикордонної служби України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №149 від 05.09.2016 про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, у зв'язку зі смертю чоловіка;

- зобов'язати вчинити дії шляхом призначення, нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, у зв'язку зі смертю чоловіка в період проходження військової служби, в 500 - кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення та прийняти нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 13.04.2005 року ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом у Маневицько - Любешівському ОРВК на посаді старшого техніка групи логістики відділення інспекторів прикордонної служби (місце дислокації н.п. Щитинська Воля) відділу прикордонної служби «Самари» ІІІ категорії (тип Б).

Наказом начальника Луцького прикордонного загону від 16.10.2014 року №227-ОС прапорщика ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 14.09.2014 року, у зв'язку із загибеллю 13.09.2014 року в результаті розтрощення голови, наскрізного вогнепального поранення голови.

В подальшому, позивачем подано заяву на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із загибеллю (смертю) 13.09.2014 її чоловіка прапорщика ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку в період проходження ним військової служби у відділі прикордонної служби «Самари» Луцького прикордонного загону в розмірі 500 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Рішенням №149 від 05.09.2016 адміністрація Державної прикордонної служби України відмовила ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки в діях померлого в результаті нещасного випадку прапорщика ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених статтею 172-18 та частини першої статті 85 КпАП України.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби.

Згідно статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у п.п.1-3 п. 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім'ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста. Члени сім'ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов'язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов'язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп'яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов'язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби.

Пунктом 1 частини 19 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов'язаного чи резервіста є наслідком вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.

Так, судами попередніх інстанцій досліджено, що згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 13.09.2014 року встановлено, що загибель військовослужбовця прапорщика ОСОБА_2 є наслідком дій, які містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 85 КпАП України. Зокрема, з обставин загибелі прапорщика ОСОБА_2 слідує, що 13.09.2014 року, отримавши наказ на охорону державного кордону, з врученням карти-наказу, спільно з сержантом ОСОБА_4 змінили напрям маршруту, встановлений наказом, чим порушили наказ на охорону державного кордону та в подальшому вирушили на полювання, в ході якого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження від яких помер.

За даним фактом порушено кримінальну справу відносно винної особи - ОСОБА_5, а тому в даному випадку, відповідальність за спричинення шкоди несе ОСОБА_5, а не відповідач.

Тобто, актом спеціального розслідування нещасного випадку досліджено та встановлено, що прапорщик ОСОБА_2, не дотримуючись наказу щодо охорони державного кордону, змінив маршрут руху прикордонного наряду, вирушивши в службовий час на полювання, чим порушив правила несення прикордонної служби особою, яка входить до складу наряду з охорони державного кордону України.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2014 року № 21-45а14.

З огляду на викладене, колегія судді погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності дій Державної прикордонної служби України, оскільки смерть військовослужбовця ОСОБА_2 хоча і сталася під час проходження ним військової служби в Державній прикордонній службі України, але не пов'язана з виконанням обов'язків військової служби при захисті Батьківщини.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

М.І. Мойсюк