Справа № 539/563/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 р.Справа № 539/563/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.04.2017р. по справі № 539/563/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області , Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до до Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату разової щорічної грошової допомоги до 05 травня позивачу, як учаснику бойових дій, згідно вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі 5 (п'яти) мінімальних пенсій за віком та з урахуванням раніше виплачених коштів.

Постановою Лубенського міськрайонного суду від 03.04.2017р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 не погоджуючись з постановою суду, подав апеляційну скаргу, вважає постанову прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права , судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи. Вважає, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами для визначення розміру разової грошової допомоги ветеранам війни у 2016 році слід застосовувати ОСОБА_2 України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ, однак, всупереч зазначеним вимогам, йому була виплачена грошова допомога у 2016 році у розмірі 920,00 грн. на підставі Постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141, тому його права обмежено шляхом порушення відповідачем принципу пріоритетності закону над підзаконними актами України. Посилається на постанову Верховного суду України від 10.02.2016 року (справа №537/5837/14-а), яка є обовязковою для виконання. Вказує на те, що зупинення дії ч.5 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не було , тому він має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат. Просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду , прийняти нову , якою позов задовольнити в повному обсязі.

Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області заперечує проти задоволення апеляційної скарги. В запереченні на апеляційну скаргу, вказує на те, що нарахування та виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня не входить до визначених повноважень та функцій Управління, ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"передбачено щорічна до 5 травня учасникам бойових дій виплачувати разову грошову допомогу у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державнийбюджет України та категорично заперечує відносно вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Управління, так як діяло у межах визначених повноважень та функцій згідно вимог чинного законодавства України.

Апеляційна скарга розглядається відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України та ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Матеріали справи свідчать та не спростовано сторонами, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України у розмірі 920 грн.

Не погодившись з розміром виплаченої разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 р. позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік здійснена з дотриманням правових норм, які у передбаченому чинним законодавством порядку неконституційними не визнавались.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що ОСОБА_2 України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин прийнятий пізніше Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

Підпунктом 2 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 18 років) вязням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними. Зазначені норми не скасовані в встановленому порядку неконституційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.

Конституційний суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд першої інстанції, вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, виходив з того, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян, пославшись на рішення Конституційного суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012.

В рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав на те, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Колегія суддів зазначає, що оскільки діє закон, яким надані повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір щорічної разової допомоги до 9 травня, то дії Кабінету Міністрів України по її визначенню є законними.

Як зазначалося вище, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу в розмірі 920,00 грн. відповідно до положень Бюджетного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016р. "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", тобто , правомірно.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008, то колегія суддів зазначає, що воно не стосується норм Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", цей закон не визнаний неконституційним і є діючим.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на рішення Верховного суду України від 10.02.2016 року (справа №537/5837/14-а) теж є помилковим, оскільки воно стосуються законодавства, яке діяло в 2014 році.

Щодо доводів апеляційної скарги, що зупинення дії ч.5 ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не було, то це теж не впливає на висновки суду, оскільки спірні відносини регулюються «Прикінцевими та перехідними положеннями» Бюджетного кодексу України.

Також з урахуванням вищезазначеного, рішення суду відповідає положенням ст. 22 та ст. 46 Конституції України.

Щодо посилання апелянта на рішення Європейського суду у справі "Кечко проти України", колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що правовідносини, які розглядав Європейський суді, не є тотожними правовідносинам, що склалися по цій справі.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права, тому постанова суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, , 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03.04.2017р. по справі № 539/563/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2017 р.