Справа № 237/164/17
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Медведський М.Д.
Суддя-доповідач - Міронова Г. М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року справа №237/164/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області на постанову Мар'їнського районного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року у справі № 237/164/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області про визнання неправомірною відмови здійснити перерахунок пенсії та зобов'язання провести перерахунок та стягнення недоотриманої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.01.2017 року звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком згідно ч. 2 п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з моменту подачі заяви, тобто з 21.11.2016 року, із застосуванням записів трудової книжки БТ-1 № 9437332 та показників довідки КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька»; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області призначити пенсію ОСОБА_2 з 21 листопада 2016 року у відповідності з вимогами ст. 13 ч. 2 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення» із застосуванням показників трудової книжки БТ-1 № 9437332 та довідки КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька», яка відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» враховується для призначення пенсії на підставі ст. 13 ч. 2 п. «б» Закону України «Про пенсійне забезпечення», та виплачувати в подальшому у відповідності з проведеним розрахунком; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області взяти до уваги записи в трудовій книжці на її ім'я та надану довідку з КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» № 57 від 21.11.2014 року (а.с. 2-5).

Постановою Мар'їнського районного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року у справі № 237/164/17 позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком згідно ч. 2 п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області від 30.11.2016 року на заяву від 21.11.2016 року, що зареєстрована за № 2073.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області розглянути повторно заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 21.11.2016 року, що зареєстрована за № 2073 з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_2, довідки № 57 від 21.11.2014 року та висновків суду.

Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 44-50).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд при ухваленні судового рішення порушив норми матеріального права, неповно з'ясував обставини справи.

Зазначає, що у спірній довідці № 57 від 21.11.2014 року вказано, що згідно відповідних наказів на підприємстві проведено атестацію робочих місць. Разом з тим, жодних копій цих наказів чи витягів з них позивачем до управління не надано. З огляду на те, що атестація робочих місць є необхідною умовою для призначення пенсії на пільгових умовах та враховуючи положення ч. 3 ст. 43 Закону України № 1058 відповідач мав передбачені чинним законодавством підстави для здійснення перевірки вказаних відомостей. Однак, підприємство знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, що позбавляє управління можливості провести таку перевірку.

Крім того, апелянт звертає увагу суду, що Закон № 1207 визначає загальні підстави оцінки документів, виданих як на тимчасово окупованій території України, так і в населених пунктах, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких належить і м. Донецьк.

Сторони у судове засідання не з'явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 21.11.2016 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 2 п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та надав наступні документи: заяву, копію паспорту і ІНН, копію трудової книжки, диплому, свідоцтв про народження, копію свідоцтва про укладання шлюбу.

Рішенням від 30 листопада 2016 року № 18087/03 Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області відмовило позивачу в призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. У вказаному рішенні пенсійним органом зазначено, що до пільгового стажу не зараховано періоди роботи позивача з 01.05.2008 року по 31.10.2014 року у КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» в якості молодшої медсестри палатної хірургічного відділення № 3 (гнійного) до стажу роботи за Списком № 2 згідно трудової книжки, оскільки відсутні накази про атестацію робочих місць на підприємстві. Довідка про пільговий стаж роботи № 57 від 21.11.2014 року видана підприємством, яке знаходиться на території, непідконтрольній українській владі. Оскільки підприємство не пройшли перереєстрацію на Україні, для зарахування стажу роботи з 01.05.2008 року по 31.10.2014 року до пільгового стажу роботи за Списком № 2 немає підстав згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території Україні», якою визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органам та/або особами, передбаченими частиною 3 вищезазначеного закону є недійсним і не створює правових наслідків (а.с. 9-10).

Колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову частково неправильним з огляду на наступне.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області щодо прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії від 30 листопада 2016 року.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч.1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування": чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року (ч. 2 п. «б» ст. 13 Закону України № 1788-ХІІ).

Відповідно до Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 року, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

Отже відповідні умови праці до 21.08.1992 року повинні підтверджуватися документами, а з 21.08.1992 року повинні підтверджуватися атестацією робочих місць.

Пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як зазначалося вище, пенсійний орган своїм рішенням відмовив ОСОБА_2 у зарахуванні до пільгового стажу періоди її роботи з 01.05.2008 року по 31.10.2014 року на посаді молодшої медсестри палатної хірургічного відділення № 3 (гнійне) у КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька».

З трудової книжки НОМЕР_1 вбачається, що позивач в період з 01.05.2008 року по 31.10.2014 року працювала молодшою медичною медсестрою палатною хірургічного відділення № 3 (гнійне) у КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» (посада, яка передбачена Розділом XXIV списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах) (а.с. 7).

Записи про спірний період роботи здійснений у 2008-2015 роках, засвідчений відповідною печаткою підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

Отже, в даному випадку колегія суддів зазначає, що факт роботи позивача у період з 01.05.2008 року по 31.10.2014 року підтверджується відомостями трудової книжки, які були внесені відповідно до діючого законодавства.

Крім того, колегія суддів зазначає, що законодавство України передбачає персоніфікований облік відомостей, що використовуються для визначення права на пенсію кожної людини з урахуванням результатів її трудової діяльності. Ведеться облік того, як кожен громадянин та підприємство сплачують страхові внески в Пенсійний фонд України, а також які права на пільгове пенсійне забезпечення має кожен працівник.

У централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривають електронну персональну облікову картку. У ній, починаючи з 2000 року, накопичуються всі дані про заробіток, страхові внески в Пенсійний фонд, а також відомості про стаж роботи з усіх місць роботи та інші дані, потрібні для правильного призначення пенсій. Звіти в систему персоніфікованого обліку подають страхувальники, тобто роботодавці, особи, які працюють на спрощеній системі оподаткування, та самозайняті особи. Держреєстр зберігає повну інформацію.

На вимогу суду, Управлінням Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області було надано дані з системи «Персоніфікований облік» відносно ОСОБА_2, які містять відомості про страховий стаж, заробіток та страхові внески і також підтверджують право позивача на пільгове пенсійне забезпечення (а.с. 32-37).

Разом з тим, трудова книжка ОСОБА_2 не містить відповідних записів про атестацію робочого місця молодшої медсестри палатного хірургічного відділення № 3 (гнійне), у зв'язку із чим позивач подала відповідачу разом із заявою від 21.11.2016 року, зареєстровану за № 2073 довідку № 57, видану 21.11.2014 року КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до приписів абз. 2 п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12 серпня 1993 року № 637 в уточнюючій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Довідкою КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21» від 21.11.2014 року № 57 підтверджено, що позивач дійсно працювала в КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» на посаді молодшої медсестри палатної хірургічного відділення № 3 (гнійне) з 01.05.2008 року з повним робочим днем та згідно наказів № 109 від 14.10.1997 року, № 51-ат від 14.10.2002 року, наказу № 46 від 12.10.2007 року, № 45 від 12.12.2012 року в лікарні проведено атестацію робочих місць (а.с. 8).

Судом встановлено, що довідка № 57 відповідає формальним вимогам до змісту, що викладені вище.

Пунктом 3 Постанови Кабінету міністрів України від 07.11.2014 року № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» визначено Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Таким чином, провадження діяльності КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» до 1 грудня 2014 року безпосередньо в м. Донецьку відповідає чинному законодавству України, в той час як довідка № 57, видана 21.11.2014 року в м. Донецьк, тобто в межах допустимих строків здійснення діяльності установою в м. Донецьк.

Стосовно твердження апелянта, що для підтвердження стажу роботи позивачем було надано довідку підприємством, яке знаходиться в населеному пункті, на території якого органи державної влади не здійснюють свої повноваження, яка не може бути врахована для перерахунку пенсії, оскільки ця довідка згідно чинного законодавства України не є дійсною, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів вважає таке обгрунтування спірного рішення неправомірним з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII) I визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що міститься в матеріалах справи, Комунально лікувально-профілактичний заклад Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька, МКЛ № 21 м. Донецька має організаційно-правову форму Комунальна організація (установа, заклад).

Отже, з наведеного вбачається, що дія Закону № 1207-VII не поширюється на територію Донецької області і посилання пенсійного органу на Закон № 1207-VII є безпідставним, оскільки в даному випадку норми вказаного Закону не регулюють спірні відносини.

Частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Таким чином, довідка № 57 від 21.11.2014 року, видана КЛПЗ «Міська клінічна лікарня № 21 м. Донецька» відповідає чинному законодавству України. Відповідач при розгляді заяви ОСОБА_2 від 21.11.2016 року був зобов'язаний взяти таку довідку до уваги, як уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову.

Наведені вище обставини свідчать про недбале ставлення пенсійного органу до вирішення такого важливого питання як пенсійне забезпечення особи, яке гарантується ст. 46 Конституції України і визначено законодавцем як джерело існування громадянина держави.

Приймаючи рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 31 листопада 2016 року управління не врахувало усіх обставин справи та прийняло необґрунтоване рішення з порушенням чинного законодавства, що є підставою для його скасування.

За таких умов колегія суддів вважає рішення пенсійного органу таким, що не відповідає діючому законодавству України, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за можливе вирішити питання і зобов'язати відповідача призначити позивачеві пенсію на підставі її заяви від 21 листопада 2016 року про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням записів трудової книжки та довідки № 57 від 21.11.2014 року.

Згідно п. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив часткове порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст. ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 207, 211, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Мар'їнському районі Донецької області - задовольнити частково.

Постанову Мар'їнського районного суду Донецької області від 22 лютого 2017 року у справі № 237/164/17 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком згідно ч. 2 п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та скасовати рішення Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області від 30.11.2016 року за № 18087/03.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області призначити ОСОБА_2 пенсію за віком згідно ч. 2 п. б ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на підставі її заяви від 21.11.2016 року, що зареєстрована за № 2073 з урахуванням записів трудової книжки ОСОБА_2 і наданих документів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у Мар'їнському районі Донецької області на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 640 (шістьсот сорок) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя: Г.М. Міронова

Судді: Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко