Справа № 743/349/17
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/349/17 Головуючий у 1-й інстанції: Жовток Є.А. Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Панчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року у справі за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України

В С Т А Н О В И Л А:

16 березня 2017 року Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області звернулося в Ріпкинський районний суд Чернігівської області з позовом до громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3 про примусове видворення за межі України.

Постановою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року позов задоволено, а саме: примусово видворено громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі території України.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідачем було подано апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати та винести нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що адміністративний суд не має повноважень на примусове видворення іноземця чи особи без громадянства до прийняття компетентним органом щодо цього іноземця чи особи без громадянства рішення про примусове повернення.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області затримано громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, до 14 вересня 2017 року. Зазначена ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином Ісламської Республіки Пакистан.

28 серпня 2015 року відповідач на законних підставах прибув на територію України через ОКПП «Бориспіль» маючи національний НОМЕР_1 та візу на 90 діб (а.с. 64, 70). Підставами для прибуття слугувало те, що в Україні знаходяться двоє його неповнолітніх дітей та колишня дружина, які є громадянами України та проживають у м. Києві.

14 березня 2017 року о 17:30 працівниками Департаменту боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми Національної поліції України було виявлено громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3, який перебував на території України з порушенням міграційного законодавства, а саме без документів на право перебування в Україні. Документи, що посвідчують особу у відповідача були відсутні.

Згідно протоколу про адміністративне затримання від 14 березня 2017 року, складеного головним спеціалістом Голосіївського РВ ГУДМС України в м. Києві Чуйко В.М., громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3 було затримано у зв'язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та доставлено його в приміщення Голосіївського РВ ГУДМС України в м. Києві. Згідно вказаного протоколу Українською мовою відповідач володіє та послуг перекладача не потребує, жодних заяв та зауважень при затриманні та огляді заявлено не було (а.с. 17-18).

Державною Міграційною службою України ГУ ДМС у м. Києві було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ПР МКМ № 082680 (а.с. 10).

Згідно пояснень, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вперше на територію України він прибув у 1993 році, перебував у шлюбі з громадянкою України, а пізніше розлучився. Після закінчення візи у 2015 році на території України перебуває нелегально. Документи на проживання в Україні належним чином не оформив, після закінчення дозволеного терміну перебування за межі України не виїжджав, до органів міграційної служби з приводу продовження терміну перебування на території України та з інших питань - не звертався. Приймаючої сторони в Україні, документів та коштів для виїзду з території України не має (а.с. 9).

14 березня 2017 року Державною Міграційною службою України ГУ ДМС у м. Києві було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серія ПН МКМ № 082680, якою відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП накладено на відповідача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. (а.с. 10-13).

14 березня 2017 року головним спеціалістом Голосіївського РВ ГУДМС України в м. Києві Чуйко В.М. було винесено рішення № 1 про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина Ісламської республіки Пакистан ОСОБА_3, яким вирішено помістити відповідача у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України для підготовки відповідних матеріалів про примусове видворення (а.с. 20).

Листом від 14 березня 2017 року № 2/875 Голосіївський районний відділ ДМС України ГУ ДМС України в м. Києві повідомив керівника Київської місцевої прокуратури щодо рішення про поміщення в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (а.с. 21).

Головним спеціалістом Голосіївського РВ ГУДМС України в м. Києві Чуйко В.М. було винесено рішення від 14 березня 2017 року про примусове видворення з України громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, яким вирішено примусово повернути за межі України відповідача та зобов'язано його покинути територію України у термін до 15 березня 2017 року (а.с. 14-15). З зазначеним рішенням відповідач був ознайомлений 14 березня 2017 року, що підтверджується його підписом (а.с. 15).

У вищезазначеному рішенні вказано про те, що відповідач зобов'язується не пізніше 15 березня 2017 року покинути територію України, при цьому нижче зазначено, що відповідач від виконання даного рішення відмовляється.

Повідомленням від 14 березня 2017 року № 2/878 щодо рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства було повідомлено керівника Київської місцевої прокуратури (а.с. 16).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на невиконання в установлений строк рішення про примусове повернення з України іноземця або особи без громадянства, відсутність документів на право перебування на території України та відсутність заборон на примусове видворення відповідача, наявні підстави для примусового видворення за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що в'їзд в Україну та виїзд з України здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в'їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Віза - дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку.

Іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку.

Згідно з ч. 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Пунктом 15 статті 4 зазначеного Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 25 зазначеного Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов'язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв'язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Частинами 1, 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно ч. 1 ст. 30 зазначеного Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (ч. 2-4 статті 30).

Отже, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини: перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення та друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у період з листопада 2015 року громадянин Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3 перебуває на території України без достатніх на це правових підстав, що не заперечується сторонами.

Колегія суддів вважає необгрунтованими посилання апелянта на відсутність відповідного рішення компетентного органу про примусове повернення, оскільки останнє наявне в матеріалах справи (а.с. 14-15).

Так, рішенням Голосіївського РВ ГУДМС України у м. Києві від 14 березня 2017 року про примусове повернення з України громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, вирішено примусово повернути за межі України відповідача та зобов'язано його покинути територію України у термін до 15 березня 2017 року (а.с. 14-15). 14 березня 2017 року з даним рішенням було ознайомлено відповідача (а.с. 15).

Приймаючи до уваги те, що рішення про примусове повернення від 14 березня 2017 року є чинним, відповідачем не оскаржувалось, однак не виконано у встановлений строк, а також беручи до уваги відсутність у громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3 документів на право його перебування на території України, враховуючи те, що останній офіційно не працевлаштований, на думку колегії суддів наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідач не має достатнє матеріальне забезпечення та документів для того, щоб виїхати з України, а тому ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Крім того, колегія суддів враховує відсутність встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення відповідача.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо примусового видворення за межі території України громадянина Ісламської Республіки Пакистан - ОСОБА_3.

При цьому, колегія суддів враховує ту обставину, що відповідач мав достатньо часу та можливість для того, щоб в установленому законом порядку звернутися із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи з заявою про продовження терміну перебування на території України. Докази того, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що він звертався до посольства Республіки Пакестан з метою відновлення національного паспорта, разом з цим зазначає, що вищевикладене не звільняє відповідача від обов'язку дотримання законодавства України.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення клопотання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області та затримання громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком до 14.09.2017, оскільки ухвала Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року відповідачем не оскаржується.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не має дозвільних документів на право перебування на території України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу громадянина Ісламської Республіки Пакистан ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 22 травня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.