Справа № 425/680/17
Суддя: Мирошникова О. Ш.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2017 року Провадження №2-а/425/40/17

Справа №425/680/17

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Мирошникової О.Ш., за відсутністю сторін, розглянувши у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

встановив:

14 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Рубіжному Луганської області, в якому просить суд:

-визнати неправомірними дії УПФУ в м. Рубіжному щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначені розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі;

-зобовязати УПФУ в м. Рубіжному провести розрахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з моменту призначення 19.09.2016 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 2 років 4 місяців 15 днів стажу, який складається з половини строку навчання в Національній юридичній академії України з 01.09.1990 по 31.05.1995, що дає право на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 84% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання;

-зобовязати УПФУ в м. Рубіжному призначити судді у відставці ОСОБА_1 починаючи з 19.09.2016 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 84% від суми його суддівської винагороди на посаді судді апеляційного суду, вказаної у довідці Апеляційного суду Луганської області 19.09.2016 № 1/924/2016 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80% до 84%;

-понесені судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що він з 19.02.1996 по 07.04.2006 працював на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області, з 07.04.2006 по 16.09.2016 суддею апеляційного суду Луганської області. 07.04.2016 маючи понад 22 роки стажу роботи, який дає право на відставку з посади судді, звернувся до Вищої ради юстиції та до Верховної Ради України із заявами про відставку. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1513-VIII позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Луганської області в звязку з поданням заяви про відставку, на підставі якої наказом голови Апеляційного суду Луганської області від 15.09.2016 № 115 позивач був звільнений з посади судді та відрахований зі штату суду. 19.09.2016 позивач звернувся до УПФУ в м.Рубіжному для призначення та виплати щомісячного довічного грошового утримання, яке відповідачем було призначено в меншому розмірі, замість 84% було призначено 80% від суми суддівської винагороди. На думку позивача, відповідачем було неправомірно не зараховано до стажу роботи на посаді судді половину строку його навчання у 2 роки 4 місяці 15 днів, тому його стаж був визначений неправильно у 20 років 6 місяців 24 дні, замість 22 років 11 місяців 9 днів. 14.02.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до стажу половину строку його навчання та перерахування щомісячного довічного утримання, але 28.02.2017 відповідач листом відмовив в цьому з тих підстав, що на момент призначення утримання діюче законодавство не передбачало можливості зарахування періоду навчання до стажу. Також відповідач у листі послався на те, що довічне утримання позивачу було призначено на підставі довідки з місця роботи, в якій зазначений його стаж у 20 років 6 місяців 24 дні та позивачу рекомендовано звернутися до апеляційного суду Луганської області з метою отримання уточнюючого розрахунку стажу. Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними.

29.03.2017 представник відповідача подала суду заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначає, що УПФУ в місті Рубіжному вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та заперечує проти них, зокрема, зазначає, що чинним законодавством не передбачено зарахування періоду навчання до стажу роботи, що дає судді право на відставку. Частина 1 статті 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VІ, на які посилається позивач, не передбачають зарахування періоду навчання до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання. Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 не має правового значення, оскільки ця постанова втратила чинність до виходу позивача у відставку. Оскаржувані дії відповідача є правомірними, щомісячне довічне грошове утримання було призначено позивачу згідно з розрахунком стажу роботи судді, виданим Апеляційним судом Луганської області, тому вимоги позивача є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, просить відмовити в позові.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 15.05.2017 було замінено відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Рубіжному Луганської області, ідентифікаційний код юридичної особи 21792436 його правонаступником Рубіжанським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, ідентифікаційний код юридичної особи 41245565.

В судове засідання сторони не зявилися, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач підтримує свій позов в повному обсязі, представник відповідача просить ухвалити рішення з урахуванням наданих заперечень.

Відповідно до ст. 41 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (в тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що особи, які беруть участь у даній справі, скористалися правом заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає адміністративну справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши адміністративну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в адміністративній справі, вважає, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19.02.1996 призначений на посаду судді Рубіжанського міського суду, 17.04.2001 обраний суддею Рубіжанського міського суду безстроково, 10.04.2006 відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16.03.2006 № 3564-IV обраний на посаду судді Апеляційного суду Луганської області та 16.09.2016 відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1513-VIII відрахований зі штату Апеляційного суду Луганської області у звязку зі звільненням з посади судді за його заявою про відставку (а.с. 14-19).

Стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання, згідно розрахунку Апеляційного суду Луганської області від 19.09.2016 складає 20 років 06 місяців 24 дні, з яких: 10 років 01 місяць 18 днів на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області, 10 років 05 місяців 06 днів на посаді судді апеляційного суду Луганської області (а.с. 65).

За інформацією трудової книжки позивача він 01.09.1990 зарахований студентом першого курсу денного факультету Харківського юридичного інституту та 31.05.1995 року відрахований, в звязку із закінченням Національної юридичної академії України (а.с. 14-16).

Згідно копії диплому позивача від 31.05.1995 він закінчив Національну юридичну академію України за спеціальністю правознавство (а.с. 66).

За інформацією пенсійної справи позивача, він перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в місті Рубіжному з 21.09.2016 та отримує довічне грошове утримання у розмірі 80% від заробітку судді (а.с. 46-109).

Позивачем до УПФУ було подано заяву про перерахунок розміру щомісячного довічного утримання від 14.02.2017, в якій позивач просить здійснити розрахунок та призначити щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 84% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання в Національній юридичній академії України з 01.09.1990 по 31.05.1995 2 роки 04 місяці 15 днів (а.с. 9-10).

28.02.2017 УПФУ надало відповідь на це звернення, згідно з якою на момент звернення позивача за призначенням щомісячного довічного грошового утримання 19.09.2016 за ст. 135 діючого Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не зараховується до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання період навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах. Також, позивачем під час звернення було надано відповідачу розрахунок стажу, виданий Апеляційним судом Луганської області, в якому чітко зазначений його стаж роботи як судді, який дає право отримання щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, 20 років 6 місяців 24 дні за яким і було надалі призначено довічне грошове утримання у розмірі 80% від заробітку судді (а.с. 11).

Стаття 22 Конституції України гарантує, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і Законами України.

Згідно з пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (надалі Закон № 2453-VI) судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом 03.08.2010.

Отже, визначення стажу роботи на посаді судді відбувається на підставі законодавства, що діяло на день 03 серпня 2010 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про статус суддів» № 2862-XII від 15.12.1992 (надалі Закон № 2862-XII) гарантії незалежності судді, включаючи заходи його правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, передбачені цим Законом, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим.

Офіційне тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону № 2862-XII міститься в Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005, у пункті 8 якого зазначено, що частиною третьою статті 11 Закону України «Про статус суддів» передбачено, що гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи знижені іншими нормативними актами України і Автономної Республіки Крим. Це положення кореспондується з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України», згідно з якою при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу передбачених законом гарантій самостійності судів, незалежності та правової захищеності суддів.

Зазначені положення узгоджуються з вимогами міжнародних актів про незалежність суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, які є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. За своїм конституційним змістом вони встановлюють принцип заборони скасування чи зниження досягнутого рівня змісту та обсягу гарантій незалежності суддів. Тому положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» необхідно розглядати у контексті статті 126 Конституції України і в сувязі з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України».

Конституційний Суд України, розглядаючи справу щодо незалежності суддів, у Рішенні від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначив, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу, конституційним принципом організації та функціонування судів і професійної діяльності суддів. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Також Конституційний Суд України у своєму рішенні від 14.12.2011 № 18-рп/2011 офіційно розтлумачив поняття «щомісячне довічне грошове утримання», зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ (в редакції станом на день набрання чинності Законом № 2453-VI) судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

В позові ОСОБА_1 як на підставу зарахування йому до стажу половини строку навчання за денною формою у Вишах посилається на п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865, але представник відповідача заперечує проти цього, оскільки ця постанова втратила чинність до виходу позивача у відставку.

До постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865 постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 № 54 було внесено зміни та доповнено абзацом другим пункт 3-1, згідно якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Ця постанова Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 № 865 втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.12.2010 № 1097.

Тобто станом на 03.08.2010 до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання довічного утримання зараховується половину стажу денного навчання у Вищі.

Зазначене висловлено і у згаданому вище у цій постанові Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2005 від 11.10.2005.

Таким чином, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, крім періоду роботи на посаді судді має бути зарахована половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах тривалістю 2 роки 4 місяці 15 днів за період з 01.09.1990 по 31.05.1995 (загальний строк навчання становить 4 роки 9 місяців).

Згідно розрахунку стажу судді Апеляційного суду Луганської області від 19.09.2016 відповідачем позивачу було здійснено нарахування та виплата щомісячного грошового утримання у розмірі 80% заробітної плати починаючи з 19.09.2016 із розрахунку стажу судді 20 років 6 місяців 24 дні (а.с. 12, 46).

Отже, до загального стажу роботи позивача на посаді судді 20 років 6 місяців 24 дні слід зарахувати половину строку його навчання у 2 роки 4 місяці 15 днів, що сумарно буде складати 22 роки 11 місяців 9 днів та саме цей стаж підлягає до застосування при визначенні розміру щомісячного грошового утримання позивача.

Заперечення представника відповідача стосовно відмови в зарахуванні до стажу судді половини строку навчання за денною формою в звязку з втратою чинності постановою № 865 від 03.09.2005 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1097 від 01.12.2010, яка набрала чинності 01.01.2011, не приймаються судом, оскільки не мають правового значення у вирішенні спору з правовідносин у цій конкретній справі, в звязку з тим, що визначення стажу роботи на посаді судді відбувається на підставі законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом № 2453-VI 03 серпня 2010 року.

Суд зазначає, що законодавством чинним на 03.08.2010 було передбачено можливість включення до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення, в тому числі й частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ.

Цим Рішенням вказано порядок його виконання в цій частині окремо: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 245З-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 245З-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VІІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим, ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином, позивач, відставку якого прийняла Верховна Рада України, відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI має право на призначення йому довічного грошового утримання в розмірі 84% суддівської винагороди (80% + (2% х 2 роки) = 84%).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідач порушив права позивача гарантовані Конституцією України на пенсійне забезпечення та достатній рівень життя, тому оскаржувані дії відповідача суд вважає протиправними.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої, Конституцією України та законами України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами, в тому числі і Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається стаття 22 Конституції України.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю та визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування позивачу при визначені розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та зобовязати відповідача провести перерахунок та призначити щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу з моменту призначення 19.09.2016 із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання 2 років 4 місяців 15 днів стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці у розмірі 84% від суми суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Враховуючи задоволення позову, згідно ст. 94 КАС України суд повертає сплачений позивачем судовий збір у 640,00 гривень, в звязку зі звільненням територіальних органів Пенсійного фонду України від сплати судового збору за Законом України «Про судовий збір».

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на наступне.

Розпорядженням Вищого адміністративного суду України від 01.12.2014 «Про внесення змін до розпорядження Вищого адміністративного суду України від 02.09.2014 № 193 «Про забезпечення розгляду адміністративних справ, підсудних адміністративним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції», абзац четвертий пункту 1 розпорядження Вищого адміністративного суду України від 02.09.2014 № 193 визнано таким, що втратив чинність. Роботу Донецького апеляційного адміністративного суду відновлено у місті Краматорську Донецької області (місцезнаходження суду: 84301, Донецька область, місто Краматорськ, вулиця Марата, 15, будівля Художньої школи).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 71, 94, 99, 100, 128, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати неправомірними дії Рубіжанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначені розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Зобовязати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (адреса: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Володимирська, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 41245565) зарахувати з 19 вересня 2016 року до стажу роботи на посаді судді Борисову Євгену Анатолійовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання за денною формою з 01.09.1990 по 31.05.1995 у Національній юридичній академії України, що становить 2 роки 4 місяці 15 днів.

Зобовязати Рубіжанське обєднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (адреса: Луганська область, місто Рубіжне, вулиця Володимирська, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 41245565) здійснити з 19 вересня 2016 року перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, у розмірі 84% (вісімдесят чотири відсотки) суддівської винагороди судді, що працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Зобовязати УДКСУ у м.Рубіжному Луганської області повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, сплачений 14.03.2017 за квитанцією № 0.0.724174952.1 судовий збір в розмірі 640,00 грн. (Шістсот сорок гривень), який було сплачено на рахунок 0071, отримувач Рубіжанський міський суд Луганської області, код 37904431, банк одержувача ГУ ДКСУ у Луганській області, МФО 804013, призначення платежу «*101;; Судовий збір за позовом ОСОБА_1/Рубіжанський міський суд Луганської області».

Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Ш. Мирошникова