Справа № 164/100/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/5035/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 07 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2017 року Маневицьким районним судом Волинської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області про визнання дій управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплати із збільшенням позивачу пенсії на один процент заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років протиправними; зобовязання управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області провести позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-ХІІ) із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений стаж 15 років, але не вище 75% починаючи з 26 грудня 2016 року.

В обґрунтуванням вимог позовної заяви вказано, що позивач є особою, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, отримує пенсію за віком. При нарахуванні пенсії відповідач порушив її право на пільговий характер розрахункової величини збільшення пенсії за понаднормовий стаж, визначений частиною другою статті 56 Закону № 796-ХІІ, оскільки керувався тільки Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV).

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 07 лютого 2017 року позов задоволено. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області щодо відмови в проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 зі збільшенням на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад мінімальний стаж 15 років відповідно до положень частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ. Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, починаючи з 01 січня 2017 року, провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ із збільшенням пенсії на 1 % заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 % заробітку.

Не погодившись із вказаною постановою, її оскаржило управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області, яке вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної інстанції здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що позивачу призначено пенсію по віку відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону № 796-ХІІ, оскільки вона є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії і набула пенсійного віку, що підтверджується відповідними пенсійними посвідченнями. При цьому, загальний страховий стаж позивача становить понад 30 років.

26 грудня 2016 року позивач звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила провести перерахунок та виплату пенсії відповідно до вимог ч.2 ст.56 Закону № 796-ХІІ, а також наголосила на обранні нею умов пенсійного забезпечення згідно вищевказаного Закону.

Згідно відповіді УПФУ в Маневицькому районі № 151/П-01 від 05 січня 2017 року у задоволенні заяви позивача відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на перерахунок пенсії у відповідності до вимог ч.2 ст.56 Закону № 796-ХІІ підтверджено матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про обрання умов та порядку пенсійного забезпечення, в тому числі й щодо вказаного перерахунку пенсії; також норми Закону № 796-ХІІ мають для спірної категорії осіб пільговий характер щодо тривалості трудового стажу та величини, з якої проводиться розрахунок.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними.

Відповідно до ст.55 Закону № 796-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) призначення та виплата пенсій потерпілим від Чорнобильської катастрофи провадиться відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та цього Закону.

Частиною 2 ст.56 наведеного Закону визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

Згідно ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» умови, норми та порядок такого забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом № 796-ХІІ або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, цією нормою надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України «Про пенсійне забезпечення» або спеціальним Законом № 796-ХІІ.

Обставини справи свідчать про те, що позивач обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним Законом № 796-ХІІ.

Аналіз статті 56 наведеного Закону вказує про те, що вона визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Водночас порядок перерахунку пенсій Законом України «Про пенсійне забезпечення» не встановлений, що є підставою для застосування судом при розгляді цього публічно-правового спору аналогії закону на підставі частини сьомої статті 9 КАС України.

Ознакам, передбаченим вказаною процесуальною нормою, відповідає абзацу другому частини першої статті 28 Закону № 1058-IV, зі змісту якого випливає, що за кожний повний рік страхового стажу понад установлений законом мінімальний трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком, остання збільшується на 1 процент визначеної законом її розрахункової величини.

Для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ця розрахункова величина має пільговий характер і визначена в частині другій ст.56 Закону № 796-ХІІ як сума заробітку за кожний рік роботи понад установлений цим пунктом стаж роботи. Згідно з цим Законом вона дорівнює мінімальному розміру пенсії за віком, який згідно з абзацом першим частини другої статті 28 Закону № 1058-IV встановлений у розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, особам, яким призначена пенсія на підставі Закону № 796-ХІІ, перерахунок пенсії має здійснюватися за кожний повний рік стажу роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на 1 процент заробітку за рік.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07.07.2015 р. у справі № 21-727а15 та від 20 вересня 2016 року у справі №21-1255а16.

За таких обставин, розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний звязок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, обєктивно і всебічно зясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 183-2, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Маневицькому районі Волинської області залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 07 лютого 2017 року в справі № 164/100/17 без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
ОСОБА_4