Справа № 702/1345/16-а
Суддя: Діденко Т. І.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/702/41/17
Справа № 702/1345/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м. Монастирище

Суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Діденко Т.І, розглянувши в порядку скороченого письмового провадження в м. Монастирище адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій неправомірними та зобов»язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця, посилаючись у позовній заяві на те, щовін перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м.Монастирище Черкаської області та отримує пенсію державного службовця, відповідно до Закону України «Про Державну службу» від 16.12.1993 року №37-23-ХЛ у розмірі 83 % заробітної плати.

Останнім місцем роботи позивача була посада заступника голови Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області.

20.09.2016 позивач звернувся до Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області із заявою про проведення перерахунку пенсії у звязку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям, надавши довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Листом від 22.09.2016 року № 11455/09 відповідач відмовив позивачеві у перерахунку пенсії, посилаючись те, що з 01.05.2016 набрав чинності ЗУ від 10.12.2015 № 889-VІІІ «Про державну службу», в результаті чого ЗУ від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» втратив чинність; нормативні акти, які б регулювали питання здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям, відсутні.

Позивач вважає відмову безпідставною і посилаючись на ст.19, 21, 22, 24, 46, 58 Конституції України; ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії позивачці); Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», Закону України № 1058-ІУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»; Постанову КМУ № 865 від 31.05.2000 року, яка була чинна до 01.12.2015 року; Постанову КМУ від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році»; рішення Європейського суду з прав людини у справах «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014 року); Загальну декларацію прав людини 1948; рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року; Постанову пленуму Верховного суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 року № 8; просить адміністративний позов задовільнити, визнати протиправними рішення від 22.09.2016 Уманського об»єднаного УПФУ Черкаської області та зобов»язати відповідача здійснити з 01.10.2016 перерахунок пенсії відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (в редакції, що діяла на дату призначення пенсії) та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 83% заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з врахуванням підвищення з 01.05.2016 року відповідно до постанови Постанову КМУ від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», якою встановлені нові розміри посадових оскладів державним службовцям та довідки Монастирищенської районної дкржадміністрації від 19.09.2016 року № 38 про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, із збереженням проценту нарахування пенсії на момент виходу на пенсію в розмірі 83%; стягнути із відповідача на його користь сплачений судовий збір.

Відповідач подав в суд заперечення від 05.01.2017 № 301/17, в якому позову не визнав, вважає його безпідставним і необгрунтованим, обгрунтував правомірність відмови позивачу в здійсненні перерахунку пенсії та посилаючись на ст. 6, 17, 19 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, від 25.01.2012 року № 3рп/2012; від 08.06.2016 року № 4рп/2016, рішення ВАС України від 07.04.2016 у справі № К/800/48167/15, ст.ст. 2, 71 КАС України, просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю з врахуванням наступного:

Із матеріалів справи судом встановлено, що:

Позивач перебуває на обліку в Уманському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-Х11 в розмірі 83% заробітної плати працюючого державного службовця, що підтверджується пенсійним посвідченням серії АЗ № 388506 від 21.10.2010 (а.с. 10), чого в запереченні не спростував та не заперечив відповідач.

Позивач працював на посаді заступника голови Монастирищенської районної державної адміністрації Черкаської області (копія довідки Монастирищенської районної державної адміністрації № 38 від 19.09.2016( а.с.12).

20.09.2016 позивач звернувся із заявою до Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про перерахунок пенсії, в зв'язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям, надавши довідку про заробітну плату № 38 від 19.09.2016 року, яка видана Монастирищенською районною державною адміністрацією, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, скільки згідно постанови КМУ від 06.04.2016 № 292 «Про деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році» було підвищено оклади працюючим державним службовцям (а.с. 12).

Листом від 22.09.2016 за № 11455/09 відповідач відмовив позивачеві у перерахунку пенсії з тих підстав, що з 01.05.2015 набрав чинності Закон України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу», в результаті чого Закон України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу» втратив чинність. Нормативні акти, які б регулювали питання здійснення перерахунку раніше призначених пенсій державним службовцям, на момент подання заяви позивачем, в законодавстві відсутні ( а.с. 11).

Згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії позивачці) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Однак, в подальшому законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

У зв'язку з набранням чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі Закон № 889), положення Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-XII в частині права на перерахунок( ст.37-1) пенсії втратили чинність.

Відповідно до ст. 90 Закону № 889, який набрав чинності з 01.05.2016 р., пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Натомість, Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV не містить такої підстави для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати працюючих державних службовців.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу у зв'язку з підвищенням заробітної плати працюючих державних службовців.

Що стосується посилання позивачки на неконституційність змін у пенсійне законодавство, суд виходить з того, що вирішення даного питання не відноситься до компетенції суду загальної юрисдикції, відповідні норми не визнані неконституційними Конституційним Судом України, а тому є чинними.

Відмова відповідача у перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивачки, яку вона отримувала до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 09.10.1979 у справі «Ейрі проти Ірландії» дійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. Європейський суд став на бік держави України та наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1., 2.2. рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 вказав, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист; Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

У Рішенні від 02.03. 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до п. 3 ст. 116 Конституції України здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - є органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

На час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії внесено зміни до законодавства, діюче законодавство не передбачає перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі ст. 37-1 Закону № 3723-ХІІ у редакції, чинній на момент призначення пенсії, оскільки на момент звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії ст.37-1 встратила чинність.

У спірних правовідносинах відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Керуючись ст.19, 21, 22, 24, 46, 58 Конституції України; ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (в редакції, що була чинна на момент призначення пенсії позивачеві); Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», Закону України № 1058-ІУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»; Постанову КМУ № 865 від 31.05.2000 року, яка була чинна до 01.12.2015 року; Постанову КМУ від 06.04.2016 № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році»; рішення Європейського суду з прав людини у справах «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014 року); рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року; ст. 2, 10, 11, 69-72, 86, 94 КАС України суд,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Уманського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобов»язання здійснити перерахунок пенсії державного службовця відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Монастирищенський районний суд Черкаської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Суддя Т.І.Діденко