Справа № 806/293/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"16" травня 2017 р. Справа № 806/293/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов'язання надати повну та достовірну інформацію на звернення від 23.12.2016 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання повної та достовірної інформації на звернення від 23.12.2016 та зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати йому повну та достовірну інформацію на звернення від 23.12.2016.

В обґрунтування позову зазначав, що ненадаючи інформації на його звернення (запит та заяву) від 23.12.2016 року, Головне управління Національної поліції в Житомирській області діє неправомірно та проявляє неправомірну бездіяльність в невиконанні вимог Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію".

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2017 позов задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Житомирській області в частині ненадання ОСОБА_3 відповіді на звернення від 23.12.2016.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Житомирській області надати ОСОБА_3 відповідь на звернення від 23.12.2016.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що запит позивача від 23.12.2016 ГУ Нацполіції в Житомирській області отримало 04.01.2017. Відповідь на запит позивачу було направлено листом 11.01.2017 №Г-1/18/01-2016, у якому надано вичерпні відповіді на всі запитання. За даними пошуку Укрпошта відповідь на запит була отримана позивачем особисто 21.01.2017. Судом помилково зроблено висновок, що відповідь за №Г-1/18/01-2016 була направлена позивачу за іншим запитом, та що він не отримав запитувану інформацію за вказаною ним в запиті адресою.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивача в судове засідання не з'явився. Про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд встановив, що 27.12.2016 року ОСОБА_3 надіслав поштою на адресу Головного управління Національної поліції в Житомирській області звернення від 23.12.2016, в якому просив:

- провести перевірку та сповістити чи були у відрядженні працівники поліції ГУ НП в Житомирській області 30 серпня 2016 року в селі Медвин Богуславського району Київської області;

- сповістити прізвища працівників поліції ГУ НП в Житомирській області, які 30.08.2016 року були в селі Медвин Богуславського району Київської області.

Зазначене звернення надійшло до відповідача та було зареєстровано 04.01.2017 за №Г-1.

Позивач зазначив, що не отримав відповіді на своє звернення.

Вважаючи що такі дії суперечать Закону України "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію", позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції задовольнив позов, з огляду на те, що відповідачем не було надано доказів надання відповіді на запит позивача ОСОБА_3

Колегія погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Статтею 3 вказаного Закону роз'яснено, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Даною статтею також надано тлумачення зазначених термінів.

Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приписи Закону "Про звернення громадян" та Закону України "Про інформацію" не містять окремого порядку чи дозволу не розглядати повторні звернення, заяви, запити до одного і того ж органу від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо за результатами розгляду першого або попереднього запиту надано повну відповідь.

Таким чином, розпорядник інформації повинен надавати відповідь, з додержанням вимог законів на кожну, заяву, звернення незалежно від того чи попередньо надавалася ідентична чи схожа інформація.

Суд встановив, що ОСОБА_3 27.12.2016 надіслав поштою, на адресу Головного управління Національної поліції в Житомирській області звернення датоване 23.12.2016.

На підтвердження того, що Управлінням було надано відповідь на звернення позивача, відповідач надав лист-відповідь від 11.01.2017 №Г-1/18/01-2017 на запит від 28.12.2016 №Г-3230.

Відповідач в апеляційній скарзі вказує, що лист ОСОБА_3 надійшов 28.12.2016 року та зареєстрований за № Г-3220. 04.01.2017 року вказане звернення передано до УОТЗ ГУНП в Житомирській області. Вказане підтверджується копією звернення (а.с.31) та копією Журналу реєстрації звернень громадян, що надійшли поштою (а.с. 34, 35).

Поте незважаючи на підтвердження вказаних обставин , що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не може стверджувати, що ГУ Нацполіції в Житомирській області належним чином надано відповідь.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач у даному випадку не зобов'язаний надавати докази отримання позивачем відповідей на його звернення, оскільки Закон України «Про звернення громадян» е покладає на нього обов'язку направляти відповіді на звернення громадян рекомендованим листом з повідомленням про вручення або ж у інший спосіб, який би забезпечував отримання доказу вручення такої відповіді адресату.

Однак, належними та допустимими доказами зобов'язаний підтвердити надіслання заявнику відповіді на звернення (скаргу).

Судом встановлено, що вихідна дата відповіді на запит ОСОБА_3 зазначена 11.01.2017, з наданої відповідачем квитанції (а.с. 13) видно про направлення поштової кореспонденції 18.01.2017, що викликає сумнів у направленні відповіді саме на запит позивача від 23.12.2016. Інших доказів відправлення відповіді на звернення позивача та відповідно отримання її останнім, відповідачем не надано.

Крім того, суд встановив, що лист від 11.01.2017, на який посилається відповідач був направлений ОСОБА_3 за адресою: с.Биків, Брусилівський район, Житомирська область. У зверненні ОСОБА_3 вказана адреса: м.Житомир, проспект Миру, 1"В", кв.16.

Доказів того, що позивач зареєстрований або проживає за даною адресою, вказаною у відповіді відповідача, у матеріалах справи не міститься.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження того, що ним була надана відповідь на звернення позивача від 23.12.2016.

Відповідач відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України не довів правомірності своїх дій (бездіяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Постанову прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "20" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "18" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3 - ОСОБА_3, АДРЕСА_2

4- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області вул.Старий Бульвар,5/37, м.Житомир,10008

- ,