Справа № 808/3688/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-04-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року о/об 15 год. 39 хв.Справа № 808/3688/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про зобовязання вчинити певні дії,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія СА № 655278)

представника відповідача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 4 від 03.01.2017 року)

ВСТАНОВИВ:

01 грудня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, в якому позивач просить суд зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію проекту щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) користувачу ОСОБА_1

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що на думку позивача відповідач порушив права ОСОБА_1, визначені Конституцією України та Законом України «Про землеустрій» України, якими гарантовано право одержати безоплатно у власність земельну ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства. Вважає незаконною відмову Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у затвердженні технічної документацію проекту щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) користувачу ОСОБА_1 Таким чином просить суд зобов'язати відповідача прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію проекту щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) користувачу ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях, відповідно до яких зазначає, що 13 вересня 2016 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Листом від 29 вересня 2016 року Головне управління повідомило заявника про те, що вищезгаданий проект відведення містить порушення, які виключають можливість задоволення заяви. Зазначає, що станом на момент розгляду проект землеустрою не містив інформації про наявність у юридичної особи, яка є розробником проекту землеустрою, саме двох інженерів-землевпорядників, як того вимагає зазначена стаття. Зазначає, що в матеріалах проекту багато неточностей, пропущенні дати позначення напрямків суміжних землекористувачів.

В судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 12 квітня 2017 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

13 вересня 2016 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Листом від 29 вересня 2016 року Головне управління повідомило заявника про те що представлений на затвердження проект землеустрою не відповідає вимогам і нормам законодавства України, а саме:

- акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376, який зареєстрований в Мінюсті 16 червня 2010 року за № 391/17686, відповідно до пункту 3.2 якої кожний межовий знак має номер, що складається з чотирнадцяти символів, які розділяються між собою пунктиром за такою структурою ХХХХ.ХХ-ХХХ-ХХХХХ (вид акту прийомки-передачі межових знаків невірний, дата складання 2014 рік, номери межових знаків містять іншу дату);

- матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) не містять прив'язок до об'єктів та контурів місцевості, відсутні умовні позначення об'єктів, до яких здійснюється прив'язка;

- довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями містить зазначення терміну дії-1 рік, який сплив 14 вересня 2016 року, перелік обмежень не відповідає вимогам додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 1051 від 17 жовтня 2012 року, також в матеріалах проекту пропущені дати, позначення напрямків суміжників.

Зазначає, що вищезгаданий проект відведення містить порушення, які виключають можливість задоволення заяви.

Не погодившись із таким рішення позивач звернувся до суду з адміністративними позовом.

Дослідивши письмові пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про землеустрій» № 858-IV від 22 травня 2003 року визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Відповідно до частини 2 статті 50 Закону України «Про землеустрій», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок закріплені у статті 186-1 Земельного кодексу України.

Частиною 1 статті 186-1 Земельного кодексу України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною 8 статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 186-1 ЗК України, розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

У відповідності до частини 5 статті 186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Так, відповідно до матеріалів адміністративної справи 13 вересня 2016 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Листом від 29 вересня 2016 року Головне управління повідомило заявника про те що вищезгаданий проект відведення містить порушення, які виключають можливість задоволення заяви.

Свою відмову Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області та його представник обґрунтовує тим, що:

- станом на момент розгляду проект землеустрою не містив інформації про наявність у юридичної особи, яка є розробником проекту землеустрою, двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, як того вимагає стаття 26 Закону України «Про землеустрій»;

- документи проекту землеустрою не посвідчені належним чином безпосереднім виконавцем робіт;

- представлений на затвердження проект землеустрою не відповідає вимогам і нормам законодавства України, а саме: акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання не відповідає вимогам Інструкції щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року № 376, який зареєстрований в Мінюсті 16 червня 2010 року за № 391/17686, відповідно до пункту 3.2 кожний межовий знак має номер, що складається з чотирнадцяти символів, які розділяються між собою пунктиром за такою структурою ХХХХ.ХХ-ХХХ-ХХХХХ (вид акту прийомки-передачі межових знаків невірний, дата складання 2014 рік, номери межових знаків містять іншу дату);

- матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) не містять прив'язок до об'єктів та контурів місцевості, відсутні умовні позначення об'єктів, до яких здійснюється прив'язка;

- довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями містить зазначення терміну дії-1 рік, який сплив 14 вересня 2016 року, перелік обмежень не відповідає вимогам додатку 6 до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 1051 від 17 жовтня 2012 року, також в матеріалах проекту пропущені дати, позначення напрямків суміжників.

Суд вважає таку відмову необґрунтованою на підставі наступного.

Щодо недотримання позивачем вимог статті 26 Закону України «Про землеустрій» суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про землеустрій» розробниками документації із землеустрою є, зокрема:

юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Так, в судовому засіданні судом досліджено оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 Зазначений проект землеустрою складений сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_4

В матеріалах справи відсутні відомості чи докази того, що ОСОБА_4 позбавлений сертифікату інженера-землевпорядника. Також на вимогу суду представником відповідача в судове засідання не надано тієї інформації, на підставі якої зроблено висновок, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД», має менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Натомість, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства містить кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №000287 від 03 січня 2013 року, виданий ОСОБА_4, та сертифікат інженера-землевпорядника №000482 від 18 січня 2013 року виданий ОСОБА_5

Таким чином, наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД», двох сертифікованих інженерів-землевпорядників підтверджено самим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та не спростовано відповідачем.

Разом з тим, судом не береться до уваги твердження відповідача про те, що документи проекту землеустрою не посвідчені належним чином безпосереднім виконавцем робіт, оскільки проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки містить підпис сертифікованого інженера-землевпорядника, засвідчений печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Козацькі землі ЛТД».

Щодо посилань представника відповідача щодо невірного виду акту прийомки-передачі межових знаків, оскільки дата складання визначена 2014 роком, номери межових знаків містять іншу дату, суд зазначає наступне.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначає Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року.

Відповідно до підпункту 1.2 пункту 1 Інструкції № 376 від 18 травня 2010 року встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

За визначенням абзацу 5 підпункту 1.3 пункту 1 Інструкції № 376 від 18 травня 2010 року межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 Інструкції № 376 від 18 травня 2010 року для закріплення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вибір замовника використовуються три види межових знаків.

За правилами підпункту 3.2 пункту 3 Інструкції №376 від 18 травня 2010 року кожний межовий знак має номер, що складається з чотирнадцяти символів, які розділяються між собою пунктиром за такою структурою ХХХХ.ХХ-ХХХ-ХХХХХ: перші шість - арабські цифри, що визначають рік та місяць встановлення межових знаків;

другі три - арабські цифри, які відображають номер кадастрового кварталу;

останні п'ять - арабські цифри, що визначають порядковий номер межового знака відповідно до документації із землеустрою.

Відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який був наданий позивачем суду для огляду, Акт прийомки-передачі складений 13 липня 2014 року. Межові знаки які передані на зберігання містять дату 2013.07.

Представник відповідача посилається на те, що номери межових знаків містять іншу дату а відтак відмова є обґрунтованою. Однак суд не бере до уваги таке твердження відповідача, оскільки ані Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, ані інший нормативно правовий акт не містить зауважень щодо того, що дата межового знаку та дата складання акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, повинні збігатись.

Суд звертає увагу на те, що у Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області не виникло зауважень щодо змісту Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, чи то списку межових знаків переданих на зберігання. Таким чином, суд приходить до висновку що зазначені документи складені у відповідності та до вимог чинного законодавства України, а відмова у погодженні мотивуючи такою підставою є необґрунтована.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) не містять прив'язок до об'єктів та контурів місцевості, відсутні умовні позначення об'єктів, до яких здійснюється прив'язка, оскільки відповідно до проекту землеустрою привязки здійснені до с. Софіївка та могили Німецької.

Також, судом не приймається до уваги посилання відповідача на те, що довідка з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями є нечинною, оскільки у неї сплив строк дії, на підставі наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивач отримав довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями 14 вересня 2015 року. Термін дії якої один рік.

Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось представником відповідача, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із вимогою про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 13 вересня 2016 року. До зазначеного пакету документів, як того вимагає Закон України «Про землеустрій» додано довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 14 вересня 2015 року.

Суд зауважує про те, що строк дії довідки на час подання проекту землеустрою не сплинув, оскільки строк становить один рік, який закінчується 15 вересня 2016 року. Тому підстава відмова Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області у погодженні проекту землеустрою стосовно спливу строку довідки є необґрунтованою.

Разом з тим, суд зазначає про те, що позивач неодноразово звертався до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області з погодження проекту землеустрою на протязі 2015 - 2016 років.

Щодо посилання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області на те, що перелік обмежень не відповідає додатку 6 до Порядку введення Державного земельного кадастру, то суд не бере їх до уваги оскільки позивачем не зазначено що такі обмеження щодо використання земельної ділянки відповідно до проекту землеустрою існую.

Оглянутий в судовому засіданні оригінал проекту землеустрою, на сторінці 16 містить Відомості про обмеження у використані земельної ділянки. Таким чином, оскільки обмеження згідно з відомостями не зареєстровано, то й перелік обмежень щодо використання земельної ділянки не може бути складений у відповідності додатку 6. Аналогічне підтвердив представник відповідача в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів «а» та «ґ» статті 6 Закону України «Про землеустрій» землеустрій базується зокрема на принципі дотримання законності; забезпечення пріоритету сільськогосподарського землеволодіння і землекористування.

За приписами статті 19 Конституції України від 28 червня 1996 року №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З наведених вище обставин, з урахування порушення відповідачем десятиденного строку розгляду звернення ОСОБА_1, суд приходить до висновку про протиправність прийняття відмови у погодженні проекту землеустрою.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 статті 11 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою стосовно зобов'язання відповідача прийняти рішення, яким затвердити технічну документацію проекту щодо відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) користувачу ОСОБА_1, що не відповідає змісту спірного звернення до Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області.

У звязку із вищенаведеним, з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача, приймаючи до уваги протиправність рішення Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, суд приходить до висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог та зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, територія Антонівської сільської ради, контур поля №57.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Зобовязати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, територія Антонівської сільської ради, контур поля №57.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 551 ( пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов