Справа № 826/13048/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 травня 2017 року №826/13048/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гаммаграфік»
до державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2015 №,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гаммаграфік» звернулось до державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 12.01.2015 №.

В судовому засіданні встановлено, що в даті податкового повідомлення-рішення № допущено описку в році прийняття податкового повідомлення-рішення, а саме, замість вірної дати « 12.01.2015» помилково зазначено « 12.01.2014», а тому суд вважає, що оскаржується податкове повідомлення-рішення № від 12.01.2015.

Позовні вимоги мотивовано тим, що державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі хибних висновків акту перевірки від 02.12.2014 №1742/26-59-22-08/23500426, необґрунтовано прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 №. За посиланням позивача, він є добросовісним платником податків, вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту.

Відповідач в призначене судове засідання не з'явився, в поданих письмових запереченнях проти позову заперечив, з огляду на обґрунтованість висновків акту перевірки від 02.12.2014 №1742/26-59-22-08/23500426 та, відповідно, податкового повідомлення-рішення від 12.01.2015 № з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Розгляд справи №826/13048/15 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гаммаграфік» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс Груп ЛТД» за період з 01.06.2014 по 30.06.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Гаммаграфік» пункту 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет на суму 124 941,00 грн.

За наслідками перевірки державною податковою інспекцією у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві складено акт від 02.12.2014 №1742/26-59-22-08/23500426 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2015 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у розмірі 156 176,00 грн., у тому числі: 124 941,00 грн. - основний платіж, 31 235,00 - штрафні (фінансові) санкції.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з і пунктом 185.1 стаття 185 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

- придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

- придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

- отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

- ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 Податкового кодексу України) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15 та від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14.

Як вбачається зі змісту акту перевірки державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міністерства доходів і зборів у місті Києві від 02.12.2014 №1742/26-59-22-08/23500426, висновки щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гаммаграфік» приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс Груп ЛТД».

Зокрема, в акті перевірки від 02.12.2014 №1742/26-59-22-08/23500426, контролюючий орган посилається на акт державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міндоходів у місті Києві від 29.07.2014 №77/10-06-22-04/39126688 про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс Груп ЛТД» щодо підтвердження господарських відносин із платниками податків за період з 01.06.2014 по 30.06.2014 для подальшого відпрацювання по ланцюгу постачання.

Згідно акта державної податкової інспекції у Шевченківському районі головного управління Міндоходів у місті Києві від 29.07.2014 №77/10-06-22-04/39126688, перевіркою встановлено відсутність у товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс Груп ЛТД» об'єктів оподаткування по операціях з продажу товарів (послуг) підприємствам-покупцям та придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників.

З матеріалів справи видно, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гаммаграфік» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс Груп ЛТД» (замовник) укладено договір від 05.05.2014 №782, відповідно до якого предметом договору є постачання друкарських та голографічних матеріалів.

На підтвердження виконання умов договору, руху активів в процесі здійснення господарської операції позивачем надано суду копії: договору від 05.05.2014 №782; замовлень; видаткових накладних; рахунків-фактур; податкових накладних; виписок по особовому рахунку; товарно-транспортні накладні; довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей; накладних по внутрішньому переміщенні; оборотно-сальдової відомості.

Аналізуючи доводи сторін та перевіряючи первинні документи на предмет відображення в них руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, наявності ділової та економічної доцільності, суд наголошує на наступному.

Відповідно до пункту 2.5 договору від 05.05.2014 №782 при здійсненні платежу покупець обов'язково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної (товарно-транспортної накладної), за якою партія товару постачалась.

Однак, позивачем не надано суду доказів здійснення оплати постачання відповідно до умов договору (відсутні платіжні доручення).

Згідно пункту 3.1 договору від 05.05.2014 №782 приймання-передавання поставлених товарів продавцем здійснюється на матеріально-технічну базу покупця, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 3.

Проте позивачем не надано доказів наявності такої бази за значеною адресою у користуванні чи у власності товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Гаммаграфік».

Пунктом 3.8 договору від 05.05.2014 №782 передбачено, що постачання продукції може здійснюватись за домовленістю сторін через послуги перевізників: «САТ», «Гюнсел», «Нічний експрес», «Автолюкс», «ІнТайм», «Спец-зв'язок».

З частини товарно-транспортних накладних видно, що автомобільним перевізником є «Пром-Біз», який не був передбачений договором від 05.05.2014 №782, а в іншій частині товарно-транспортних накладних не зазначений автомобільний перевізник, в той час, як в матеріалах справи відсутні докази наявності у підприємства на балансі автомобіля та наявності в штаті працівника - водія.

Також, суд звертає увагу, що довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей не підписані та не завірені належним чином (відсутня печатка підприємства).

Таким чином, під час розгляду справи не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування податкових вигод за спірними операціями, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність у позивача підстав для їх формування за результатами оформлення вищезгаданих операцій.

Відповідно до наявних в матеріалах доказів, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення операцій.

Суд акцентує увагу, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Отже, якщо певна господарська операція не відбулася, визначення податкового кредиту є безпідставним і ПДВ не підлягає відшкодуванню з бюджету, незважаючи на наявність у позивача податкових накладних, а також доказів сплати контрагенту вартості товару з податком на додану вартість.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого адміністративного суду України від 19.02.2014 р. №К/800/12613.

Отже, в межах даного спору судом не встановлено реальність здійснення спірних господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Аверс Груп ЛТД», оскільки суду не надано належних первинних та бухгалтерських документів, які б посвідчували фактичне здійснення придбання товару позивачем у контрагента.

Виходячи з наведеного у сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем не доведено наявності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість правомірного формування спірних сум податкових вигод, відповідно при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення контролюючий орган діяв правомірно, у межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.