Справа № 802/553/17-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 травня 2017 р. Справа № 802/553/17-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державної екологічної інспекції України

про: стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції України, в якому просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.06.2015 по 13.03.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до положень ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на користь повивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2015 в адміністративній справі № 826/4316/15, якою задоволено позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі.

Сторони в судове засідання не прибули, поряд із цим надали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 з 15.05.2014 обіймав посаду заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території України - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України, що підтверджується наказом Державної екологічної інспекції України №113-о від 15.05.2014.

Наказом першого заступника голови Державної екологічної інспекції України від 04.03.2015 №49-0 ОСОБА_2 позивач звільнений з посади заступника директора департаменту екологічного контролю, начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища у зв'язку з набранням законної сили постанови Окружною адміністративного суду м. Києва від 27.01.2011 у справі № 2а-7899/11/2670, якою поновлено ОСОБА_3 на посаді начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України.

Не погодившись з указаним наказом, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 03.06.2015 в адміністративній справі № 826/4316/15 задоволено позов ОСОБА_1: скасовано наказ першого заступника голови Державної екологічної інспекції України № 49-о від 04.03.2015 "Про звільнення з посади ОСОБА_1."; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України з 05.03.2015 та зобов'язано Державну екологічну інспекцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.03.2015 по 03.06.2015 включно.

На виконання зазначеного рішення суду 18.06.2015 виданий виконавчий лист.

За зверненням ОСОБА_1 постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження від 09.07.2015 ВП № 48074387 з виконання виконавчого листа окружного адміністративного суду м.Києва 18.06.2015 №826/4316/16 про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного Інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України з 05.03.2015.

Поряд із цим, не погодившись з постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 03.06.2015, Державна екологічна інспекція України оскаржила її до суду апеляційної інстанції.

Постановою від 15.07.2015 Київський апеляційний адміністративний суд задовольнив апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України, скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2015 та прийняв нову, якою відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України.

На постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 позивач подав касаційна скаргу до Вищого адміністративного суду України, за результатами розгляду якої постановою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.07.2015 та залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2015.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 26.10.2016 задоволено подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про встановлення чи зміну способу і порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 03.06.2015 та встановлено спосіб виконання судового рішення шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора Департаменту екологічного контролю - начальника відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України з підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої власник вправі звільнити працівника у зв'язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду на підставі постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 03.06.2015.

На виконання вказаної ухвали суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до Державної екологічної інспекції України направлено вимогу від 30.11.2016 №259/21-В про виконання рішення Окружного адміністративного суду м.Києва в адміністративній справі № 826/4316/15 з наданням підтверджуючих документів.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.10.2016 та ухвалено нову, якою у задоволенні подання Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про встановлення чи зміну способу і порядку виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2015 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

04.01.2017 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України сформовано вимогу державного виконавця № 259-2/21-В та прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця від 04.01.2017 №51239508-2в/21.

14.03.2017 Державна екологічна інспекція України видала наказ за № 125-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_1.". Зазначеним наказом скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 04.03.2015 № 49-о "Про звільнення ОСОБА_1."; поновлено позивача на посаді заступника директора Департаменту, начальника відділу - старшого державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища відділу екологічного та радіологічного контролю на митній території Департаменту екологічного контролю з 06.03.2015. Крім того, ОСОБА_1 присвоєно з 01.05.2016 6-й ранг державного службовця в межах категорії посад "Б"; зазначено відділу бухгалтерського обліку та фінансів виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць у розмірі 7687,46 грн, врахувавши, що станом на 05.03.2015 надбавка за вислугу років становить 25 відсотків посадового окладу, що відповідає стажу державної служби 18 років 00 місяців 18 днів, а станом на 01.05.2016 надбавка за вислугу років становить 50 відсотків посадового окладу, що відповідає стажу державної служби 20 років 02 місяці 15 днів.

Наказом відповідача від 14.03.2017 № 129-о внесені зміни до абзацу першого пункту четвертого наказу Державної екологічної інспекції України від 13.03.2017 № 125-о "Про поновлення на посаді ОСОБА_1.". Так, слова та цифри "виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць у розмірі 7687,46 грн" замінено словами та цифрами «нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 березня 2015 року по 03 червня 2015 року включно".

На підставі заяви позивача від 14.03.2017 Державна екологічна інспекція України 14.03.2017 прийняла наказ за № 130-о "Про звільнення ОСОБА_1.".

Вважаючи, що у період з 04.06.2015 по 13.03.2017 тривав вимушений прогул, не оплачений відповідачем, позивач звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до ч.1 ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з приписами ч. 2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому п. 3 ч.1 ст.256 КАС України передбачає, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, зокрема, у пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04) зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на відповідачеві лежав обов'язок негайно виконати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2015 у справі № 826/4316/15 у частині поновлення позивача на посаді, незалежно від того, чи зверталася позивач за примусовим виконанням судового рішення до органів державної виконавчої служби.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Суд враховує, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, "…законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у роботодавця обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття "затримка", як "зволікання", "проволока", за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення".

Аналізуючи зазначені вище положення статті 236 КЗпП України, суд доходить висновку, що зазначена норма носить імперативний характер, вона безумовно забезпечує конституційну гарантію захисту від незаконного звільнення через забезпечення якомога скорішого поновлення трудових прав працівника при поновленні його на роботі та гарантії захисту права на своєчасну оплату праці у разі поновлення трудових відносин між працівником та роботодавцем. Визначена у статті 236 КЗпП України вимога виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу у разі затримки виконання рішення про поновлення на роботі не залежить від вини у затримці того органу, який зобов'язаний безпосередньо нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникові.

Враховуючи те, що постанову Окружного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі № 826/4316/15 в частині поновлення позивача виконана відповідачем шляхом прийняття наказу лише від 13.03.2017 за № 125-о, суд дійшов висновку, що позивач має право відповідно до ст. 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до абзацу 3 п. 2 розділу II зазначеної постанови у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Виплата середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу пов'язана із встановленням протиправності наказу від 04.03.2015 № 49-о, яким ОСОБА_1 був звільнений з роботи та поновленням його на роботі із часу незаконного звільнення. Отже, для обрахування розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу необхідно врахувати виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню.

Частиною 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до наданого на вимогу суду розрахунку середньої заробітної плати, що здійснений відповідачем, середньомісячна заробітна плата становить 7687,46 грн., середньоденна заробітна плата - 404,60 грн.

Виходячи з наведеного, враховуючи кількість робочих днів за період з 04.06.2015 по 12.03.2017, середньоденний заробіток позивача становить 180451,60 грн. (446 робочих днів х 404,60 грн.) та підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з Державної екологічної інспекції України у зв'язку з затримкою виконання рішення суду. Зазначена сума також вирахувана відповідачем відповідно до наданого суду розрахунку.

При цьому суд зазначає, що згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно з нормами Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно з Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов'язкові платежі.

Такий висновок узгоджуються з практикою Верховного Суду України, зокрема, викладеною в постановах від 21.01.2012 № 6-87цс11 та від 14.01.2014 № 21-395а13.

Таким чином, виплата позивачу середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинна бути здійснена без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

У наданій відповідачем довідці від 15.05.2017 № 34 Державна екологічна інспекція України вирахувала суму середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов'язкові платежі. Так, відповідно до довідки середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу до виплати становить 145263,54 грн.

Поряд із цим, під час судового розгляду справи встановлено, що у період з 20.03.2015 по 20.03.2016 ОСОБА_1 отримував допомогу по безробіттю в загальній сумі 29847,67 грн., що підтверджується матеріалами справи та про що не заперечував сам позивач в судовому засіданні 11.05.2017.

Пленум Верховного суду України у абзаці 2 п. 32 Постанови № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зауважив, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

З огляду на викладене при присудженні оплати позивачу за час вимушеного прогулу суд враховує одержану ним допомогу по безробіттю в сумі 29847,67 грн.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 115415,87 грн. (145263,54 грн. - 29847,67 грн.).

Відповідно до статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Представником відповідача не надано жодних доказів, які б спростовували доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 04.06.2015 по 13.03.2017.

На підставі аналізу встановлених обставин і правовідносин, що їм відповідають, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 161 КАС України під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи наведені норми процесуального закону, постанову суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ст.94 КАС України, зі сторін спору їх не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної екологічної інспекції України () на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.06.2015 по 13.03.2017 в сумі 115415,87 грн. (сто п'ятнадцять тисяч чотириста п'ятнадцять гривень вісімдесят сім копійок).

Постанову в частині стягнення з Державної екологічної інспекції України () на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 7687,46 грн. (сім тисяч шістсот вісімдесят сім гривень сорок шість копійок) допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович