Справа № 814/1847/13-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 травня 2017 р. м.ОдесаСправа № 814/1847/13-а

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю: секретаряОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Державної митної служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 звернулась до суду першої інстанції із заявами про винесення додаткового судового рішення та ухвали у справі № 814/1847/13-а, в яких просила суд стягнути з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2013 року по 17.05.2013 року в сумі 11 866,48 грн., за період з 18.05.2013 року по 06.08.2013 року та з 07.12.2013 року по 24.12.2013 року в сумі 42 508,56 грн., допомогу по листам непрацездатності за пять перших днів по наданим листам непрацездатності в сумі 24 176,09 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн., а з Черкаського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності України - допомогу по листам непрацездатності в сумі 51 910,92 грн.

В подальшому представник неодноразово доповнювала та уточнювала свої вимоги, та заявою від 25.05.2015 року просила постановити у справі додаткове рішення про стягнення з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2014 року по 20.03.2014 року в сумі 33 655,90 грн., а в заяві від 02.07.2015 року - постановити у справі додаткове рішення, яким стягнути з співвідповідача Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_5 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 18.05.2013 року по 06.08.2013 року та з 07.12.2013 року по 24.12.2013 року в сумі 42 508,56 грн., допомогу по листам непрацездатності в сумі 81 665,26 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь позивача грошову компенсацію за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 18.05.2013 року по 20.03.2014 року у розмірі 135 259,26 грн. В іншій частині заяви щодо стягнення допомоги по листам непрацездатності та моральної шкоди суд відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить змінити резолютивну частину ухвали, зазначивши замість слів "грошової допомоги" - "заробітну плату за час вимушеного прогулу" з підстав того, що її зміст не відповідає вимогам чинного законодавства. В іншій частині просив ухвалу залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки митним органом невчасно виконано рішення суду про поновлення позивача на посаді, він має право на отримання середнього заробітку за час такої затримки відповідно до ст.236 КЗпП України.

З метою визначення розміру середнього заробітку судом призначено судово-економічну експертизу, за висновком якої до сплати ОСОБА_5 належить 135 259,26 грн.

Однак колегія суддів такий висновок суду першої інстанції вважає помилковим, з огляду на наступне.

Статтею 236 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1,2 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Положеннями ст. 71 КАС України закріплено обов'язок доказування сторін у справі, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім цього, згідно ст. 158 КАС України судове рішення, яким суд вирішує спір по суті, викладається у формі постанови.

Судове рішення, яким суд зупиняє чи закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або приймає рішення щодо інших процесуальних дій, клопотань, викладається у формі ухвали.

Частиною 4 статті 160 КАС України передбачено, що окремим документом викладаються ухвали з питань: 1) залишення позовної заяви без руху; 2) повернення позовної заяви; 3) відкриття провадження в адміністративній справі; 4) об'єднання та роз'єднання справ; 5) забезпечення доказів; 6) визначення розміру судових витрат; 7) продовження та поновлення процесуальних строків; 8) передачі адміністративної справи до іншого адміністративного суду; 9) забезпечення адміністративного позову; 10) призначення експертизи; 11) виправлення описок і очевидних арифметичних помилок; 12) відмови в ухваленні додаткового судового рішення; 13) роз'яснення постанови; 14) зупинення провадження у справі; 15) закриття провадження у справі; 16) залишення позовної заяви без розгляду.

Окремим документом можуть викладатися також ухвали з інших питань, які вирішуються під час судового розгляду.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що відповідно до положень КАС України суд адміністративної юрисдикції може розглядати адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд має право виносити ухвали лише у встановлених цим кодексом випадках під час судового розгляду справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ Державної митної служби України від 11.04.2013 року №555-к про його звільнення та поновити його на посаді начальника Черкаської митниці.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2013 року, з урахуванням розяснення від 10.06.2013 року, позов ОСОБА_5 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Державної митної служби України від 11.04.2013 року №555-к про звільнення ОСОБА_5 та зобовязано Міністерство доходів та зборів України поновити його на посаді начальника Черкаської митниці.

Ухвалами Одеського апеляційного адміністративного суду від 13.08.2013 року та Вищого адміністративного суду України від 23.04.2015 року вказане судове рішення залишено без змін.

На виконання постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.05.2013 року Державною митною службою України 05.08.2013 року видано наказ №1073-к, яким скасовано наказ Державної митної служби України від 11.04.2013 року №555-к «Про звільнення», проте відомості щодо виконання судового рішення в частині поновлення позивача на посаді відсутні.

За повідомленням ДФС України, поданим до суду апеляційної інстанції 18.05.2017 року, поновлення ОСОБА_5 на посаді начальника Черкаської митниці є неможливим через ліквідацію зазначеного органу 20.08.2013 року, що підтверджено відповідним витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб а фізичних осіб-підприємців.

Здійснюючи правову оцінку наведених вище обставин з урахуванням проаналізованих правових норм, колегія суддів зазначає, що у випадку невиконання судового рішення про поновлення на роботі особа вправі звернутися до суду за захистом порушеного права шляхом подання у встановленому законом порядку відповідної позовної заяви і зазначений спір мав бути розглянутий за правилами КАС України в порядку позовного провадження, норми якого є спеціальними, а не відповідно до норм КЗпП України.

Отже, в даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту, і суд першої інстанції не мав процесуального права вирішувати питання щодо стягнення середнього заробітку за час невиконання судового рішення про поновлення на роботі шляхом прийняття ухвали.

До того ж судова колегія звертає увагу на ту обставину, що представник позивача, подавши до суду заяву про прийняття ухвали про стягнення середнього заробітку за невиконання судового рішення, просив також стягнути на користь ОСОБА_5 допомогу по листам непрацездатності та моральну шкоду, що не було предметом розгляду під час вирішення спору про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Крім цього, як вже зазначалось вище, представник позивача згодою доповнював та уточнював свої вимоги та взагалі просив стягнути зазначені суми не ухвалою, а додатковим рішенням у даній справі.

Натомість суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, внаслідок чого помилково розглянув заяву представника ОСОБА_5 про прийняття додаткової постанови за правилами ст.236 КЗпП України, та прийняв за наслідками розгляду цієї заяви судове рішення у формі ухвали, в якій, в порушення норм процесуального права, одночасно вирішив матеріальні вимоги щодо стягнення допомоги по листам непрацездатності та відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що ухвалене у даній справі рішення за наслідками розгляду заяви представника позивача про прийняття додаткового рішення та ухвали про стягнення заробітної плати за невиконання судового рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, отже воно не може бути залишено в силі та підлягає скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову у задоволенні заяви про прийняття додаткового рішення у справі.

З огляду на те, що ухвала суду є незаконною, не можуть бути задоволенні вимоги апелянта про зміну резолютивної частини судового рішення, а відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 196, 199, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2016 року - скасувати.

Ухвалити у справі нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_5 про прийняття додаткового судового рішення та ухвали про стягнення заробітної плати за невиконання судового рішення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Л.В. Стас

ОСОБА_3