Справа № 826/24947/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 квітня 2017 року № 826/24947/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління

юстиції у м. Києві

третя особа ОСОБА_2

про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач), третя особа ОСОБА_2, в якому просить скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гручуха О.Я. від 09.07.2015 року про відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_4 про примусове виконання на підставі виконавчого листа №757/2911/13-к, виданого 06.04.2015 року Печерським районним судом м. Києва про примусове виконання, як незаконну, таку, що винесена з пропуском встановленого строку пред'явлення документів о виконання.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена з порушення приписів ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», а саме строк пред'явлення виконавчого документу, зокрема виконавчого листа №757/2911/13-к від 06.04.2015 року, закінчився.

Представник Відповідача письмово не виклав своєї позиції щодо заявлених позовних вимог. До суду надано клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи не надав суду своєї письмової позиції щодо предмету позову.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники сторін, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Печерського районного суду міста Києва від 17.09.2013 року у справі №757/2911/13-к ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту фактичного затримання - з 11 серпня 2011 року. ОСОБА_5 по епізоду заволодіння грошовими коштами ОСОБА_2 щодо оформлення договору оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1, визнати невинним і по суду виправданим за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України. ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, ч. 1 ст. 366 КК України в редакції закону України від 05.04.2001, та призначено покарання: за ч. 4 ст. 190 КК України 7 (сім) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її власністю; за ч. 1 ст. 366 КК України 2 (два) роки обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на 2 (два) роки. На підставі ч. ч.1, 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, шляхом часткового складання основних покарань та приєднання додаткового покарання з урахуванням положень ч. ч. 1, 4 ст. 72 КК України призначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю, з позбавленням права займати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов'язків на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на 2 (два) роки. Строк відбування покарання ОСОБА_1 рахувати з моменту фактичного затримання. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 задовольнити частково. Стягнути з підсудного ОСОБА_5 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, на користь: потерпілого ОСОБА_8 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) - 714663,00 грн. (сімсот чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят три тисячі гривень); потерпілого ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) - 3573315,00 грн. (три мільйони п'ятсот сімдесят три тисячі триста п'ятнадцять гривень); потерпілого ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) - 30352500 грн. (тридцять мільйонів триста п'ятдесят дві тисячі п'ятсот гривень). Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_2 в частині стягнення з підсудного ОСОБА_5 3787500,00 гривень по епізоду оформлення договору оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 - залишити без розгляду. Солідарно стягнути з підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 - 2020000,00 грн. (два мільйоні двадцять тисяч гривень) в рахунок матеріальної шкоди, завданої злочином. Солідарно стягнути з підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_9 1942132,50 грн. (один мільйон дев'ятсот сорок дві тисячі сто тридцять дві гривні 50 коп.) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.06.2014 року вирок Печерського районного суду міста Києва від 17.09.2013 року щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

В подальшому Печерським районним судом міста Києва 06.04.2015 року видано дублікат виконавчого листа щодо солідарного стягнення з підсудних ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь потерпілого ОСОБА_2 - 2020000,00 грн. в рахунок матеріальної шкоди, завданої злочином.

Постановою від 09.07.2015 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гручухом О.Я. відкрито виконавче провадження №48077200 щодо виконання виконавчого листа, виданого 06.04.2015 року у справі №757/2911/13-к.

Позивач вважає, що Відповідачем в порушення вимог законодавства безпідставно винесено спірне рішення, а тому звернулася до суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

У відповідності до частиною першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №606-XIV) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Приписами частини першої статті 6 Закону №606-XIV визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частинами першою та другою статті 11 Закону №606-XIV встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Закону №606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Пунктом 8 частини другої статті 17 Закону №606-XIV встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Відповідно до частин першої та другої статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №606-XIV державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, строк пред'явлення до виконання виконавчого листа до 11.06.2015 року.

З матеріалів справи вбачається, що заяву про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 було складено та підписано 06.05.2015 року та було направлено на адресу виконавчої служби 13 травня 2015 року цінним листом з описом вкладення №961, що підтверджується наданою до матеріалів справи копією опису вкладення у цінний лист із печаткою відділення Укрпошти датованою від 13.05.2015 року.

Отже, посилання Позивача на те, що третьою особою було з порушенням строку подано заяву про відкриття виконавчого провадження та пред'явлено виконавчий документ 06.07.2015 року спростовуються наданими документами та встановленими судом обставинами.

Враховуючи, що Відповідачем вчинено дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та виконавчий лист пред'явлено до виконання в установлений законом, то Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук