Справа № 466/9015/16-а
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року № 876/1170/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сибірякової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В :

24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та стягнути з військової частини НОМЕР_1 в його користь грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі, в розмірі 4932,42 грн..

Постановою від 30 грудня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Військової частини НОМЕР_1 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість речового майна, що підлягало видачі, в розмірі 49321 (сорок дев`ять триста двадцять одну) гривню 42 (сорок дві) копійки.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає постанову необґрунтованою та такою, що прийнята з порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на відсутність підстав для внесення до наказу про звільнення ОСОБА_1 пункту щодо виплати грошової компенсації замість речового майна.

Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду, що також залишилось поза увагою суду першої інстанції.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги з наведених у скарзі підстав та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Позивач заперечив вимоги апеляційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу у Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України (м. Київ) на посаді начальника відділу забезпечення оплати праці особового складу фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ) до 10.12.2015 року.

Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 242 від 10.12.2015 року, на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України № 945 від 26.11.2015 року ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу частини, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас за пунктом «б» (за станом здоров`я) п.1 ч. 8 ст. 26 Закону України ,,Про військовий обов`язок і військову службу.

Під час звільнення військова частина НОМЕР_2 видала ОСОБА_1 довідку за № 131 від 09.12.2015 року ,,Про вартість речового майна, що підлягає видачі після 11.03.2000 року при звільненні в запас (у відставку), в якій вказана сума до отримання 49 321,42 (сорок дев`ять тисяч триста двадцять одна гри.) 42 коп..

09.12.2015 року ОСОБА_1 звертався із рапортом на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки начальника фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з проханням клопотати перед вищим командуванням щодо виплати йому грошової компенсації за належне до видачі речове майно, проте жодного рішення щодо виплати позивачу грошової компенсації прийнято не було.

Окрім цього, 03 лютого 2016 року позивач письмово звертався із особистою заявою на ім`я тимчасово виконуючого обов`язки командувача Сухопутних військ Збройних Сил України щодо виплати йому грошової компенсації за належне до видачі речове майно.

04.03.2016 року на ім`я позивача надійшов лист від начальника тилу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України за вихідним №116/10/2/3/89р, в якому зазначено, що рішенням Міністра оборони України від 18.05.2015 року №8705з та рішенням начальника Генерального штабу від 18.05.2016 року №13500с призупинено виплату грошової компенсації за не отримане речове майно та видачу речового майна при звільненні, яке було не отримане впродовж проходження служби у Збройних Силах України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 статті 9-1 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в редакції Закону України від 01.07.2015 року № 567-VIII, яка набрала чинності 30.07.2015 року, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з 30.07.2015 року порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року за № 1444 (чинної до 11 лютого 2016 року) військовослужбовці, звільнені у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за бажанням можуть отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення. Зазначеним особам, звільненим у запас або відставку після закінчення строку контракту, за належне їм, але не отримане протягом дії контракту речове майно виплачується грошова компенсація пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати закінчення контракту, або видається речове майно на суму грошової компенсації.

У разі звільнення у запас військовослужбовцю видається речовий атестат, який додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення військовослужбовець буде призваний із запасу, до його забезпечення зараховується раніше отримане речове майно.

Згідно з пунктом 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженої постановою КМ України від 16.03.2016 року № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:звільнення з військової служби;загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком(пункт 5 Порядку).

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо наявності у нього права на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, яка передбачена п. 1 ст. 9-1 Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та відповідними постановами КМ України.

Колегія суддів відхиляє як неспроможні посилання відповідача на попередню судову практику та приписи Закону України ,,Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в попередніх редакціях, оскільки з 30.07.2015 року наведеним вище нормативно-правовими актами чітко закріплене право військовослужбовців на компенсацію за неотримане речове майно та порядок її виплати.

Частинами 1 та 2 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач до звільнення та після звільнення неодноразово звертався заявами до командування Збройних Сил України із рапортами та заявами про виплату грошової компенсації, а тому колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не пропустив строк звернення до суду.

Зазначені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 30 грудня 2016 року у справі № 466/9015/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

Н.В. Ільчишин

Ухвала в повному обсязі складена 22 травня 2017 року.