Справа № 824/179/16-а
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/179/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

18 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

представника відповідача: ОСОБА_2,

прокурора: Гущіної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Зарожанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області в особі Зарожанського сільського голови, відділу містобудування та архітектури Хотинської районної державної адміністрації в особі начальника відділу, першого заступника прокурора Чернівецької області в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області, треті особи: ОСОБА_4, Хотинське проектно-виробниче архітектурно-планувальне бюро, управління регіонального розвитку містобудування та архітектури Чернівецької обласної державної адміністрації, ОСОБА_5, про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась в суд з адміністративним позовом до Зарожанської сільської ради Хотинського району Чернівецької області в особі Зарожанського сільського голови, Відділу містобудування та архітектури Хотинської районної державної адміністрації в особі начальника відділу, Інспекції державного архітектурного-будівельного контролю у Чернівецькій області, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила:

- визнати незаконним та скасувати рішення № 4/21-10 від 09 березня 2010 року 21 сесії 5 скликання Зарожанської сільської Ради Хотинського району Чернівецької області про затверджених змін до існуючого генплану села Зарожани та продовження терміну його дії;

- визнати незаконними дії Зарожанської сільської ради в особі Зарожанського сільського голови Хотинського району Чернівецької області та начальника відділу містобудування та архітектури Хотинської райдержадміністрації щодо надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки № 25 від 11 березня 2011 року по вул. Перемоги, 39а у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області, що видані ОСОБА_4;

- визнати нечинними та скасувати містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 25 від 11 березня 2011 року по вул. Перемоги, 39а у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області, що видані ОСОБА_4;

- скасувати реєстрацію декларації від 25 жовтня 2011 року № 5 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції магазину під бар-магазин, перукарню по вул. Перемоги, 39а у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області;

- скасувати реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ЧВ 6, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області 21 серпня 2012 року.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалами Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року та від 12 березня 2014 року, позовні вимоги задоволено повністю.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 лютого 2016 року скасовано постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2013 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2014 року та 12 березня 2014 року, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Так, за результатами нового розгляду даної справи, постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову

Непогоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник відділу містобудування та архітектури Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області та прокурор про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її не необґрунтованість та безпідставність.

Відповідач - Зарожанська сільська рада Хотинського району Чернівецької області в судове засідання не зявився. Проте, 26 квітня 2017 року через канцелярію Вінницького апеляційного адміністративного суду за вхідним №7062 подав клопотання з проханням розглянути апеляційну скаргу без їх участі.

Позивач та треті особи в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до договору купівлі-продажу приміщення, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Хотинської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим №1297 від 18 липня 2003 року, ОСОБА_4 набув у власність нежитлове приміщення розташоване у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області по вул. Перемоги №39а. На земельній ділянці розташований металевий магазин літ. А загальною площею 30,2 м.кв, навіс літ. Б, замощення №1. Право власності на придбаний згідно договору купівлі продажу магазин зареєстровано Хотинським комунальним районним бюро технічної інвентаризації.

11 березня 2011 року ОСОБА_4 видано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул.Перемоги №39а. у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області. Вказаний документ виданий за підписом Зарожанського сільського голови та начальника Відділу містобудування та архітектури Хотинської районної державної адміністрації.

Об'єктом містобудування на який видано дані містобудівні умови є реконструкція магазину під бар-магазин, перукарню.

Однією із підстав надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки по вул.Перемоги №39а. у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області є рішення №4/21-10 від 09 березня 2010 року 21 сесії 5 скликання Зарожанської сільської Ради Хотинського району Чернівецької області Про затвердження змін до існуючого генплану села Зарожани та продовження терміну його дії.

Крім цього, Зарожанський сільський голова листом №174-02-10 від 14 червня 2013 року повідомив, що підставою для прийняття рішення № 4/21-10 від 09 березня 2010 року 21 сесії 5 скликання Зарожанської сільської Ради Хотинського району Чернівецької області стало рішення колегії Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 17 вересня 2009 року № 47 Про стан забезпечення містобудівною документацією на регіональному та місцевому рівнях та лист Головного управління регіонального розвитку, архітектури та інфраструктури Чернівецької обласної державної адміністрації № 05-01-01-19/160 від 30 січня 2010 року.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 здійснював будівельні роботи на належному йому об'єкті нерухомого майна на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт від 25 жовтня 2011 року №5 та завершив їх виконання згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації №ЧВ 6 від 21 серпня 2012 року.

Віповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будови від 16 вересня 2013 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 нежитлову будівлю з належними спорудами, розташованої в у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області по вул. Перемоги №39а. ОСОБА_7 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16 вересня 2013 року за ОСОБА_5 зареєстровано право власності на бар-магазин, перукарня, під літ.А-2, навіс під літ.Б, вбиральня під літ. В. огорожа №1-2, розташованих в у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області по вул. Перемоги №39а.

Дані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вплив оскаржуваних дій та рішень на права та обовязки ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведена позивачем та необґрунтована належними засобами доказування. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 25 від 11 березня 2011 року по вул. Перемоги, 39а у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області, що видані ОСОБА_4, реєстрація декларації від 25 жовтня 2011 року № 5 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції магазину під бар-магазин, перукарню по вул. Перемоги, 39а у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області та реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ЧВ 6, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області 21 серпня 2012 року, є актами індивідуальної дії, які вичерпали свою силу з моменти їх прийняття та породжують права та обовязки виключно для ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

ОСОБА_7 із ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Статтею 1 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року №1699-ІІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) (Закон №1699) визначено, що планування територій - процес регулювання використання територій, який полягає у створенні та впровадженні містобудівної документації, ухваленні та реалізації відповідних рішень.

При цьому, містобудівна документація - затверджені текстові і графічні матеріали, якими регулюються планування, забудова та інше використання територій, з урахуванням яких визначається цільове призначення земель.

Так, генеральна схема планування території України - містобудівна документація, яка визначає концептуальні вирішення планування та використання території України.

Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Статтею 2 Закону №1699 визначені основні завдання планування і забудови територій, серед яких: обгрунтування майбутніх потреб та визначення переважних напрямів використання територій; обгрунтування розподілу земель за цільовим призначенням та використання територій для містобудівних потреб; обгрунтування та встановлення режиму раціонального використання земель та забудови територій, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність.

При цьому, планування територій здійснюється відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування (ст. 3 Закону №1699).

Статтею 10 Закону №1699 визначено, що планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Розроблення, погодження та експертиза містобудівної документації провадяться згідно з встановленими державними стандартами, нормами та правилами в порядку, визначеному законодавством.

Містобудівна документація затверджується відповідною місцевою радою з визначенням строку її дії та переліку раніше прийнятих рішень, що втрачають чинність, а також тих рішень, до яких необхідно внести відповідні зміни. Зміни до містобудівної документації вносяться рішенням ради, яка затвердила містобудівну документацію, після погодження з відповідним спеціально уповноваженим органом з питань містобудування та архітектури.

Порядок проведення державної експертизи містобудівної документації визначено постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №522 (Постанова №522).

Відповідно до п. 2 Постанови №522, експертизі підлягають усі види містобудівної документації (Генеральна схема планування території України, схеми планування територій, генеральні плани населених пунктів, детальні плани територій, проекти забудови територій, містобудівні обґрунтування) незалежно від замовника та джерел фінансування.

Окрім того, експертизі підлягають також усі зміни, що вносяться до містобудівної документації, у тому числі ті, що вносяться за результатами громадського обговорення.

Проведення експертизи схем планування територій районів, генеральних планів населених пунктів, детальних планів територій, проектів забудови територій, містобудівних обґрунтувань, відповідно до п. 4 Постанови №522, забезпечують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні держадміністрації.

У процесі проведення експертизи визначається відповідність змісту містобудівної документації законодавству, державним стандартам, нормам і правилам, рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань планування і забудови територій, соціального та економічного розвитку, раціонального використання земель та природних ресурсів, охорони навколишнього природного середовища, санітарного та епідемічного благополуччя населення, пожежної та техногенної безпеки, цивільного захисту населення і територій, збереження культурної спадщини, соціальним стандартам життєдіяльності населення, а також вимогам завдань з розроблення містобудівної документації.

Пунктом 10 Постанови №522 визначено, що за результатами проведеної експертизи проект містобудівної документації може бути рекомендований до затвердження, разом з обґрунтуванням повернутий замовникові для доопрацювання або відхилений у зв'язку з неможливістю його реалізації.

ОСОБА_7 із ст. 11 Закону №1699 схеми планування територій на місцевому рівні визначають:

-потреби у зміні меж населених пунктів, потреби в територіях, передбачених для містобудівних потреб;

- зонування територій для забудови та іншого використання;

- планувальну структуру території;

- інші питання, визначені державними будівельними нормами.

Сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах своїх повноважень вирішують питання планування, забудови та іншого використання територій згідно із схемою планування територій відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

В свою чергу, ст. 12 Закону №1699 визначено, що генеральним планом населеного пункту визначаються, зокрема: потреби в територіях для забудови та іншого використання.

Відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, а також Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, зокрема: вирішують питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій.

ОСОБА_7 із ст. 19 Закону №1699 на території населеного пункту відповідною радою встановлюється режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб.

Режим забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів або місцевих правилах забудови.

Узгодження питань щодо забудови та іншого використання земель, визначених для містобудівних потреб, в яких заінтересовані суміжні територіальні громади, здійснюється на підставі угод, відображається у схемах планування зазначених територій та генеральних планах населених пунктів.

ОСОБА_7 із ст. 22 Закону №1699 для сіл, селищ, міст районного значення відповідні ради можуть розробляти місцеві правила забудови.

Місцеві правила забудови затверджуються відповідними радами і повинні узгоджуватися з регіональними правилами забудови. Так, місцеві правила забудови складаються із текстової частини та графічної частини - плану зонування. У текстовій частині місцевих правил забудови визначається перелік переважних і допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у межах окремих зон.

На плані зонування встановлюється поділ території населеного пункту на зони з допустимими та переважними видами використання земельних ділянок. План зонування та перелік переважних і допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок розробляються для всієї території населеного пункту або окремої його частини.

При розробленні землевпорядної документації враховуються єдині умови і обмеження забудови та іншого використання земельних ділянок, визначені місцевими правилами забудови.

Статтею 23 Закону №1699 визначено, що забудова територій полягає в розміщенні та здійсненні будівництва нових об'єктів, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування існуючих об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств.

Відповідно до ст. 24 Закону №1699 право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та відповідно до містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, встановлених згідно з вимогами цього Закону.

У судовому засіданні представник відділу містобудування та архітектури Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області зазначив про те, що дійсно при прийнятті Зарожанською сільською радою оскаржуваного рішення в частині затвердження змін в генеральному плані забудови села Зарожани не дотримано вимог, передбачених Постановою №522, а саме проведення експертизи.

Також, зазначив про те, що генеральний план села Зарожани, розроблений Київським інститутом Укрземпроект в 1983 році. Територія на якій знаходиться обєкт, що став причиною спору, згідно генерального плану була передбачена саме для комерційного призначення розміщення магазину. Тобто, розміщення магазину по вул. Перемоги, 39-а в с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області передбачено генеральним планом, а відтак вказана вище земельна ділянка використовується відповідно до її цільового призначення.

Водночас, рішенням № 4/21-10 сесії Зарожанської сільської ради від 09.03.2010 року було затверджено зміни до існуючого генплану села Зарожани та продовжено термін його дії.

Таким чином, вважає твердження позивача про грубі порушення містобудівних вимог при наданні дозволу на реконструкцію магазину під бар-магазин, перукарню, які суперечать генплану с.Зарожани, безпідставними та надуманими.

При цьому, представник відділу містобудування та архітектури Хотинської районної державної адміністрації Чернівецької області зазначив про відсутність порушення прав та інтересів позивача, як члена громади, оскільки позивачка не проживає в с. Зарожани, а лише здійснює свою підприємницьку діяльність, жодних колективних звернень від жителів села чи вулиці, на якій розташований магазин, до селищної ради не надходило.

Враховуючи викладені вище норми законодавства та пояснення представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для проведення експертизи при прийнятті рішенням № 4/21-10 сесії Зарожанської сільської ради від 09.03.2010 року з огляду на наступне.

Так, рішення №4/21-10 від 09 березня 2010 року 21 сесії 5 скликання Зарожанської сільської Ради Хотинського району Чернівецької області Про затвердження змін до існуючого генплану села Зарожани та продовження терміну його дії має дві складові, а саме: затвердження змін до існуючого генплану села та продовження терміну дії вже існуючого генплану.

Тобто, фактично жодних змін до генерального плану села оскаржуваним рішенням не вносилось, а лише продовжувався термін його дії із всіма схемами планування території села та встановленими на відповідних територіях режиму використання земель, передбачених для містобудівних потреб.

При цьому, як встановлено із матеріалів справи та з пояснень наданих представником відповідача ще в 1983 році при розроблені генерального плану села Зарожани земельна ділянка по вул. Перемоги, 39-а була передбачена саме для комерційного призначення розміщення магазину. Тобто, починаючи з 1983 року по теперішній час цільове призначення земельної ділянки не змінилось і використовується відповідно.

Таким чином, прийняття відповідачем оскаржуваного рішення №4/21-10 від 09 березня 2010 року жодним чином не вплинуло на зміну генерального плану, а саме щодо цільового призначення земельної ділянки по вул. Перемоги, 39-а, а тому колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутні підстави для проведення експертизи, передбаченої Постановою №522.

Визначаючись, щодо порушення прав та інтересів позивача колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Так, завданням адміністративного судочинства згідно з ч. 1 ст. 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Водночас субєктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення субєктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої субєкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті субєктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому звязку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту субєктивного права; б) є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для субєктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, обовязковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення субєктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо, позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 171 КАС право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є субєктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Зі змісту регулювання, яке міститься у КАС, також убачається, що і право оскаржити індивідуальний акт має особа, якої він стосується.

У даному випадку, ОСОБА_3 оскаржує рішення, а саме: містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки № 25 від 11 березня 2011 року по вул. Перемоги, 39а у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області, що видані ОСОБА_4; реєстрацію декларації від 25 жовтня 2011 року № 5 про початок виконання будівельних робіт з реконструкції магазину під бар-магазин, перукарню по вул. Перемоги, 39а у с. Зарожани Хотинського району Чернівецької області; реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації № ЧВ 6, яка зареєстрована Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області 21 серпня 2012 року, які є правовими актами індивідуальної дії. Такі правові акти породжують права й обовязки тільки тих субєктів (чи визначеного цим актом певного кола субєктів), яким його адресовано.

Право на захист це самостійне субєктивне право, яке зявляється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції проте, що посилання позивача на порушення її прав є безпідставними, оскільки оскаржувані рішення не стосуються її безпосередньо.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку відповідачі діяли в межах повноважень та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладеного і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанцій при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 29 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 травня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_8 ОСОБА_9