Справа № 826/6582/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6582/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Пантелеєнко Р.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року по справі за адміністративним позовом Міністерства аграрної політики та продовольства України до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,

У С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до Міністерства юстиції України в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови від 31.03.2016 ВП №49740474 про накладення штрафу та від 31.03.2016 ВП №49740474 про стягнення виконавчого збору.

Постановою Окружного адміністративного суду від 05 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України знаходиться виконавчий лист №826/8483/15, виданий Київським апеляційним адміністративним судом 28.10.2015.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 25.12.2015 відкрито виконавче провадження №49740474, відповідно до якої встановлено строк для добровільного виконання рішення суду сім днів з моменту винесення (отримання) постанови.

31.03.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення з боржника Міністерства аграрної політики та продовольства України виконавчого збору в розмірі 1360,00 грн.

Крім того, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України від 31.03.2016 за невиконання рішення суду накладено на боржника штраф у розмірі 680 грн.

Вважаючи такі постанови протиправними позивач звернувся з даним позовом в суд.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення позовних вимог, вказував, що постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та накладення штрафу винесені державним виконавцем правомірно.

Апелянт вказує на помилковість таких висновків суду першої інстанції, оскільки Міністерство аграрної політики та продовольства України з поважних причин не виконувало рішення суду.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність зазначених вище висновків суду першої інстанції та вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Порядок та умови виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Виконання рішень за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення здійснюється відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Нормами Закону України «Про виконавче провадження» не визначено строки винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а лише встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься у разі не виконання боржником рішення у строк, встановлений для самостійного його виконання.

Крім того, частиною 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Згідно із частиною 1 статті 89 вказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (ч.2 ст.89 Закону).

Накладення штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення може бути застосоване лише при умові, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Судом першої інстанції встановлено, що для виконання рішення суду в добровільному порядку державним виконавцем визначено семиденний строк, який закінчився 18.01.2016. Вказаний факт позивачем не заперечується.

Позивачем у визначений державним виконавцем для самостійного виконання рішення строк не було надано документального підтвердження виконання рішення. Як і не було у зазначений строк повідомлено державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють неможливість виконання судового рішення у визначений для добровільного виконання строк.

Враховуючи, що підставою для стягнення з боржника виконавчого збору є факт ненадання ним документального підтвердження виконання рішення суду в строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження» для самостійного виконання рішення, а підставою для прийняття рішення про накладення штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, то відповідач правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з приписів ст.28, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Твердження апелянта про те, що виконання рішення суду є неможливим, у зв'язку з чим ним було подано заяву до Окружного адміністративного суду міста Києва про роз'яснення резолютивної частини постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2015 №826/8483/15, яка зупиняє перебіг строку, встановленого для виконання судового рішення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки останні не свідчать про наявність поважних причин для невиконання судового рішення. Крім того, зазначена заява позивачем була подана 02.02.2016, в той час, як строк для добровільного виконання постанови закінчився 18.01.2016.

Окрім того, апелянт вказує на той факт, що він звертався до державного виконавця із заявою в якій просив останнього звернутися до суду із поданням про встановлення способу і порядку виконання судового рішення в справі № 826/8483/15 та зупинити виконавче провадження № 49740474, однак в матеріалах справи відсутні докази отримання такого клопотання державним виконавцем. Надані фіскальні чекі не підтверджують доводів апелянта, оскільки датовані 03.02.2016 та 21.04.2016.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність постанов від 31.03.2016 ВП №49740474 про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують .

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 18.05.2017.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.