Справа № 826/16585/16
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

18 травня 2017 року м. Київ № 826/16585/16

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі головуючого судді Арсірія Р.А., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання позивача про забезпечення адміністративного позову в справі за позовом Повного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» до Київської міської митниці ДФС України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

Повне товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» (далі також - ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс», позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської митниці ДФС України (далі також - митниця, відповідач) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, скасування.

24 березня 2017 року позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, з урахуванням уточнення позовних вимог, шляхом:

- зупинення дії акту про настання гарантійного випадку № 065005 від 15 березня 2017 року та вимоги щодо сплати грошових коштів, забезпечених фінансовою гарантією № 1102-00010-01-180316 код від 18 березня 2016 року;

- заборони відповідачу та/або Державній фіскальній службі України вчиняти будь-які дії, які будуть направлені на припинення приймання від гаранта органами доходів і зборів України фінансових гарантій до моменту прийняття остаточного судового рішення за позовними вимогами позивача;

- припинення нарахування пені, передбаченої статтею 302 Митного кодексу України, якщо така нараховувалася з моменту початку розгляду справи та до прийняття судом остаточного рішення по позовним вимогам позивача.

Крім того, 05 травня 2017 року позивач надав суду ще одну заяву про забезпечення позову, з урахуванням уточнення позовних вимог, шляхом:

- зупинення дії актів про настання гарантійного випадку № 038014 від 21 листопада 2016 року, № 065005 від 15 березня 2017 року, № 065007 від 10 квітня 2017 року та вимог щодо сплати грошових коштів, забезпечених фінансовою гарантією № 1102-00009-01-301115 від 30 листопада 2015 року, № 1102-00011-01-150416 код від 15 квітня 2016 року, № 1102-00010-01-180316 код від 18 березня 2016 року.

- заборони відповідачу та/або Державній фіскальній службі України вчиняти будь-які дії, які будуть направлені на припинення приймання від гаранта органами доходів і зборів України фінансових гарантій до моменту прийняття остаточного судового рішення за позовними вимогами позивача;

- припинення нарахування пені, передбаченої статтею 302 Митного кодексу України, якщо така нараховувалася з моменту початку розгляду справи та до прийняття судом остаточного рішення по позовним вимогам позивача.

Необхідність забезпечення позову в обох випадках обумовлена тим, що в разі задоволення позову, відновлення порушених прав позивача буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат на повернення сплачених коштів, а враховуючи те, що кошти, які позивач повинен сплатити по актам про настання гарантійного випадку неможливо буде повернути назад через відсутність процедури повернення коштів органами доходів і зборів України даних коштів. Крім цього, несплата коштів за вимогами Київської митниці ДФС України може призвести до одностороннього припинення, укладеної між сторонами угоди і як наслідок припинення приймання від гаранта митними органами фінансових гарантій та припинення діяльності ПТ «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс».

Окрім того, представник позивача вказав, що ознаки неправомірності оскаржуваних рішень (дій) щодо сплати коштів за гарантійними документами є очевидними, оскільки в даний момент по відношенню до осіб, яким надавалася фінансова гарантія проходять слідчі дії та відкрито кримінальне провадження.

В судовому засіданні 15 травня 2017 року представник позивача підтримав заяви про забезпечення позову та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача залишив на розсуд суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Протокольною ухвалою суд перейшов до розгляду питання щодо вжиття заходів забезпечення адміністративного позову в порядку письмового провадження.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч. 3 статті 117 КАС України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії (ч. 4 статті 117 КАС України).

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Виходячи з системного тлумачення зазначених положень вбачається, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Згідно із ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 31травня 2015 року, 22 червня 2015 року та 22 жовтня 2015 року ПП «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» були надані фінансові гарантії № 1102-00006-310515, № 1102-00007-220615 та № 1102-00008-01-220615 на переробку за межами митної території ТОВ «Управлінська компанія» товару «Відходи електронного брухту у вигляді плат від електронної, обчислювальної та побутової техніки, що містять дорогоцінні метали (золото, срібло)» за митними деклараціями № 125120105/2015/310929 від 03 червня 2015 року, № 125120105/2015/312304 від 23 червня 2015 року, №125110011/2015/038010 від 23 жовтня 2015 року.

Товар за вказаними гарантіями і митними деклараціями не прибув у митницю призначення - митний пост «Бориспіль-аеропорт» Київської міської митниці ДФС України і знаходиться за межами митної території України.

За фактом вчинення ТОВ «Управлінська компанія» і третіми особами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 статті 190 КК України (шахрайство), СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві відкрито кримінальне провадження (ЄДР за номером 0000105 від 29 червня 2016 року), а також Дніпровським УП ГУ НП у м. Києві розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0009492 по кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 1 статті 190 КК України, про що було повідомлено відповідача.

20 жовтня 2016 року позивачем отримано оформлені Київською митницею ДФС України акти про настання гарантійного випадку № 1 від 11 жовтня 2016 року, № 2 від 11 жовтня 2016 року та вимоги про сплату коштів за гарантійним документом № 1102-00006-310515 код від 31 травня 2015 року, № 1102-00007-220615 код від 22 червня 2015 року, № 1102-00008-01-221015 код від 22 жовтня 2015 року за гарантією на суму 533 382, 13 грн., 501 902, 09 грн. та 1 197 689, 03 грн.

Більш того, митницею були направлені на адресу позивача 28 листопада 2016 року, 23 березня 2017 року та 04 травня 2017 року акти про настання гарантійного випадку № 038014 від 21 листопада 2016 року, № 065005 від 15 березня 2017 року, № 065007 від 10 квітня 2017 року та вимоги про сплату коштів за гарантійним документом № 1102-00009-01-301115 від 30 листопада 2015 року, № 1102-00011-01-150416 код від 15 квітня 2016 року, № 1102-00010-01-180316 код від 18 березня 2016 року.

Згідно вказаних вище вимог, фінансовий гарант повинен перерахувати кошти у розмірі 182 305, 76 грн., 715 357, 25 грн. та 212 936, 46 грн.

Відповідно до ч. 5 статті 311 Митного кодексу України (далі також - МК України), гарант зобов'язаний не пізніше трьох банківських днів, наступних за днем отримання вимоги та документів, що підтверджують настання гарантійного випадку, перерахувати належну суму митних платежів до державного бюджету.

У разі порушення строку перерахування коштів у рахунок сплати митних платежів відповідно до вимоги органу доходів і зборів гаранти несуть відповідальність (у тому числі передбачену Податковим кодексом України) як особи, відповідальні за сплату забезпечених гарантією сум митних платежів. У разі несплати гарантом коштів за фінансовими гарантіями суми таких коштів вважаються податковим боргом гаранта та стягуються у порядку, встановленому законодавством (ч. 6 статті 311 МК України).

Водночас, згідно ч. 2 статті 307 МК України, взаємовідносини між центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та гарантами регулюються на підставі укладених угод.

Так, відповідно до п. 4.6 Угоди про надання фінансових гарантій митним органам незалежним фінансовим посередником від 22 листопада 2012 року № 770, укладеної між Державною митною службою України та ПТ «Велта П.М.С.Г.» «Гарант-Сервіс», передбачено, якщо протягом трьох банківських днів, наступних за днем отримання вимоги та акта, що підтверджується відміткою служби поштового зв'язку на повідомленні про вручення, гарант не перерахує суму митного боргу, митний орган, який встановив факт настання гарантійного випадку вживає заходи щодо стягнення цих коштів у порядку, передбаченому податковим законодавством, та вносить до відповідного програмно-інформаційного комплексу Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України відмітки, що унеможливлюють подальше прийняття від гаранта гарантій до сплати ним заборгованості.

З наведеного вбачається, що у разі стягнення митницею коштів за гарантійним випадком та, у разі винесення рішення на користь позивача, виконання рішення стане утрудненим, а повернення коштів за сплаченими вимогами не можливим, оскільки чинним законодавством не передбачено механізму повернення таких коштів.

Водночас, суд враховує, що несплата коштів за оскаржуваними вимогами може призвести до одностороннього припинення, укладеної між сторонами угоди, що стане наслідком припинення приймання від гаранта митними органами фінансових гарантій.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позивачем були надані належні та переконливі докази існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, необхідності докладання значних зусиль та витрат для захисту цих прав, свобод та інтересів у майбутньому, в разі не вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Наведене дає суду підстави дійти висновку про необхідність задоволення заяви позивача в частині зупинення дії вимог щодо сплати грошових коштів, забезпечених фінансовою гарантією № 1102-00009-01-301115 від 30 листопада 2015 року, № 1102-00011-01-150416 код від 15 квітня 2016 року, № 1102-00010-01-180316 код від 18 березня 2016 року.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем вчиняються будь-які дії направлені на припинення приймання фінансових гарантій, що вказує на їх необґрунтованість в цій частині та відсутність підстав для забезпечення позову шляхом заборони вчинення таких дій.

Не підлягає задоволенню заява про забезпечення позову ПТ «Велта П.М.С.Г.» «Гарант-Сервіс» в частині припинення нарахування пені, передбаченої статтею 302 МК України з огляду на те, що з моменту зупинення дії оскаржуваних вимог про сплату коштів автоматично припиняється нарахування пені до скасування заходів забезпечення позову або винесення рішення по суті.

Також, суд не погоджується з твердженнями позивача стосовно того, що ознаки неправомірності оскаржуваних рішень (дій) щодо сплати коштів за гарантійними документами є очевидними, оскільки по відношенню до осіб, яким надавалась фінансова гарантія відкрито кримінальне провадження, в рамках яких проводяться слідчі дії, враховуючи те, що вини дій ТОВ «Управлінська компанія» та третіх осіб вироком у кримінальній справі не встановлено.

Отже правомірність прийняття суб'єктом владних повноважень актів про настання гарантійного випадку № 038014 від 21 листопада 2016 року, № 065005 від 15 березня 2017 року, № 065007 від 10 квітня 2017 року підлягає вирішенню під час розгляду справи по суті, а відтак заява про вжиття заходів забезпечення позову в частині їх зупинення є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

При вирішенні питання забезпечення адміністративного позову суд також враховує те, що в межах розгляду даної справи, ухвалами від 02 листопада 2016 року та 21 грудня 2016 року були частково задоволені заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії вимог про сплату коштів за гарантійним документом № 1102-00006-310515 код від 31травня 2015 року; № 1102-00007-220615 код від 22 червня 2015 року; № 1102-00008-01-221015 код від 22 жовтня 2015 року та від 24 листопада 2016 року про сплату коштів, забезпечених фінансовою гарантією № 1102-00009-01-301115 від 30 листопада 2015 року відповідно.

Необхідно акцентувати увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову є частково співмірними заявленим позовним вимогам.

В даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

В контексті наведеного суд зазначає, що визначений даною ухвалою суду спосіб забезпечення адміністративного позову, відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заяви про забезпечення позову та наявність підстав для її часткового задоволення.

Керуючись статтями 117, 118, 160, 165 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяви Повного товариства «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

2. Зупинити дію вимог щодо сплати грошових коштів, забезпечених фінансовою гарантією № 1102-00009-01-301115 від 30 листопада 2015 року, № 1102-00011-01-150416 код від 15 квітня 2016 року, № 1102-00010-01-180316 код від 18 березня 2016 року.

3. Стягувачем за даною ухвалою є: Повне товариство «Велта П.М.С.Г. «Гарант-Сервіс» (01033, Київ, вул. Шота Руставелі, 40/10, оф. 18, ), боржник: Київська митниця ДФС України (Міжнародний аеропорт "Бориспіль", м. Бориспіль, Київська область, 08307).

4. В іншій частини заяви відмовити.

5. Ухвала про забезпечення адміністративного позову в адміністративній справі № 826/16585/16 діє до ухвалення рішення в даній адміністративній справі та набрання ним законної сили.

Ухвала у відповідності до ч. 5 статті 118 КАС України підлягає негайному виконанню.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п'яти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує ухвалу, за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України.

Суддя Р.О. Арсірій