Справа № 820/6298/16
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"21" лютого 2017 р. № 820/6298/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонова М.О.

Суддів Панченко О.В., Тітова О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної міграційної служби України Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області
про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

1. Скасувати рішення-Державної міграційної служби України: від 31.10.2016 р. №51-16;

2. Скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 26.09,2016р. №161 про відмову Легессе Дула Мосісса в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

3. Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти стосовно ОСОБА_1 рішення про прийняття заяви про визнання мене біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

4. Витребувати копії матеріалів моєї особової справи, у відповідачів.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 26.09.2016 року позивачем було подано заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі- Управління).

27.09.2016 року позивачем було отримано повідомлення № 75 від 26.09.2016 року від управління Дпро відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, як потребує додаткового захисту.

У зв`зку з незгодою з рішенням Управління позивачем було направлено скаргу до Державної міграційної служби України, в якій позивач просив скасувати наказ Управління про відмову в прийнятті заяви для повторного вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

11.11.2016 року позивачем отримано повідомлення № 85 від 11.11.2016 року від відповідача, в якому зазначено, Державною міграційною службою України прийнято рішення від 31.10.2016 року № 51-16 про відхилення скарги на рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відмову особі в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином позивач вважає, що рішення Державної міграційної служби України від 31 жовтня 2016 року № 51-16 є протиправним, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Позивач надав до суду клопотання про розгляд справи без розгляду.

Представники відповідачів, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від представника відповідача - Державної міграційної служби Українинадійшли письмові заперечення, в яких зазначив, що рішення Державної міграційної служби України від 31.10.2016 р. №51-16 винесено в межах діючого законодавства України та є правомірним, обґрунтованим та прийнятим на підставі повного та всебічного вивчення обставин, наявних у матеріалах справи.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Тому суд визнає можливим справу розглянути без участі в судовому засіданні представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, колегія суддів, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Правовий статус біженця в Україні, порядок надання, втрати та позбавлення статусу біженця, встановлення державних гарантій захисту біженців здійснюється відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до абзацу першого ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно ст. 6 вищевказаного Закону України рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Відповідно до Позиції УВКБ ООН „Про обов'язки та стандарти доказів у заявах біженців" від 16 грудня 1998 року факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов'язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява. Обов'язок доказу покладається на заявника, який повинен надавати правдиві обґрунтування фактів, викладених у заяві, щоб на підставі цих фактів могло бути прийнято належне рішення. Це означає, що заявник повинен переконати посадову особу органу міграційної служби в правдивості своїх фактичних тверджень.

Колегією суддів встановлено, що громадянин Ефіопії ОСОБА_1 26.09.2016 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, з заявою про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 27.09.2016 року позивач отримав повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту № 75 від 26.09.2016 року. Не погодившись з зазначеним рішенням Управління позивач направив скаргу до Державної міграційної служби України, в якій просив скасувати наказ Управління про відмову в прийнятті заяви для вирішення питання про визнання біженцем або особою яка потребує додаткового захисту. 11.11.2016 року позивач отримав повідомлення від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 85 від 11.11.2016 року в якому було зазначено, що Державною міграційною службою України прийнято рішення від 31.10.2016 року №51-16 про відхилення скарги позивача на рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про відмову особі в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З матеріалів справи, вбачається, що перша заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачем була подана 15.01.2015 року. Причиною звернення позивач зазначив побоювання зазнати переслідування за ознакою "політичної приналежності", а саме через побоювання стати жертвою тортур внаслідок підтримки партії OLF.

За результатами розгляду матеріалів особової справи Державної міграційної служби України було прийнято рішення № 10-15 від 02.03.2015 року "Про відмову у визнані біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту". Зазначене рішення позивачем було оскаржено до Харківського окружного адміністративного суду. Постановою ХОАС від 14.05.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про оскарження рішення від № 10-15 від 14.05.2014 року. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2015 року постанову ХОАС від 14.05.2015 року залишено без змін. .

Ухвалою ХААС від 09.07.2015 року встановлено, що зміст заяви від 15.01.2015 містить аналогічні з першим зверненням позивача причини звернення, відрізняючись лише новою обставиною, наявністю інформації ЗМІ щодо рецесії нації окремо в Ефіопії та зазначає, що не зважаючи на зміни в законодавстві у заявника відсутні нові умови, передбачені п. 1, 13 ч. 1 ст. 1 Законом України від 08.07.2011, № 3671-VI.

На думку колегії, відповідачі при винесені повідомлення та рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту громадянину Ефіопії ОСОБА_1, діяли в межах передбачених Законами України, а отже є законними та такими, що не порушують будь - які права позивача.

Відповідно до п. 45 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН, особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Позивач не довів, що його особисто будуть переслідувати в Російській Федерації за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Відповідно до п. 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця УВКБ ООН для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками. Позивач таких свідчень не наддав ні під час винесення оскаржуваного повідомленням № 5 від 15.01.2015 року Головного управління ДМС України в Харківській області та рішення ДМС України від 02.03.2015 року № 10-15, ні у суді.

Колегія суддів дослідивши матеріали особової справи встановила, що позивач не навів фактів, які б свідчили про утиски щодо нього особисто за жодною з ознак, визначених Конвенцією про статус біженців 1951 року. Позивач не перебував членом жодної релігійної, військової або громадської організації, учасником інцидентів із застосуванням фізичного насильства, які були пов'язані з расовою, національною, релігійною належністю, політичними поглядами, він не був.

При цьому матеріали справи свідчать про відсутність дискримінації стосовно позивача за ознаками визначеними Женевською Конвенцією про статус біженців 1951 року. Таким чином, підстави на які позивач посилається в заяві, не є обґрунтованими та не відповідають вимогам абз. 2 статті 1 Закону України "Про біженців".

Аналіз матеріалів особової справи з точки зору оцінки тверджень позивача в контексті ситуації в країні його громадянської належності дозволяє зробити висновок, що позивач не обґрунтував неможливість повернення до країни громадянської належності через індивідуальні побоювання стати жертвою переслідувань діючої влади Ефіопії.

При оцінюванні рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд дотримується вимог частини третьої статті 2 КАС, згідно якої у справах про оскарження рішень суб'єктів владних повноважень суди повинні перевіряти чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів наголошує, що спірні рішення повинні оцінюватися на відповідність дотримання принципу законності. Зазначений принцип частково відображено у частині другій статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вищезазначені повідомлення Головного управління ДМС України в Харківській області та рішення ДМС України було прийнято у межах компетенції, згідно з вимогами чинного законодавства, є правомірними, обґрунтованим та прийнятим на підставі повного і всебічного вивчення обставин, викладених позивачем у заяві, та наявних у матеріалах справи.

Згідно до ст. 1, ч. 6 ст. 12 Закону України "Про біженців", рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо надання статусу біженця приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто у разі встановлення відсутності у заявника цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не можливості користуватися захистом цієї країни або не бажання користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі при винесені повідомлення та рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту громадянину Ефіопії ОСОБА_1, діяли в межах передбачених Законами України, а отже є законними та такими, що не порушують будь - які права позивача.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що повідомленням № 75 від 26.09.2016 року Головного управління ДМС України в Харківській області та рішення ДМС України від 11.11.2016 року № 85, прийняті на підставі та у спосіб, що визначений чинним законодавством України, а тому скасуванню не підлягають.

Проаналізувавши вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7-11, ч. 1 ст. 158, ст. 159, ч. ч. 1, 2 ст. 160, ст. 161, ч. 1 ст. 162, ст. 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування наказу та зобов'язання вчинити певні дії -відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо суб'єкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Спірідонов М.О.

Судді Панченко О.В.

Тітов О.М.