Справа № 515/388/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 515/388/17

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції: Шевирін А.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Федусика А.Г.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в особі головного інспектора будівельного нагляду за діяльністю органів з державного архітектурно-будівельного контролю ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Терзі Віктора Петовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 26.05.2016 року №610, винесену інспектором за вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.7 ст.96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Розглянувши зміст позовної заяви та доданих до неї документів, Татарбунарським районним судом Одеської області встановлено наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви з огляду на те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду без поважних причин.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що прийняте із порушенням норм процесуального права, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на необізнаність про порушення її прав а також на Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» від 29.09.2016 року №14, в обґрунтування необхідності поновлення їй строку для звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та зі змісту адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач дізналася про існування спірної постанови ДДАБІ у січні 2017 року, отримавши копію позову виконкому Татарбунарської міської ради за №1192 від 30.12.2016 року в цивільній справі про зобов'язання ОСОБА_1 використовувати об'єкт нерухомості як житло.

Презюмуючи те, що позивачу стало відомо про наявність оскаржуваної постанови в останній день січня 2017 року 31.01.2017 року, дійшов висновку, що з цієї дати має обчислюватися десятиденний строк для звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду за захистом своїх прав, який закінчився 10.02.2017 року.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею 13 КАС України особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, забезпечується право на апеляційне та касаційне оскарження рішень адміністративного суду у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Стаття 185 КАС України надає право сторонам та іншим, зазначеним у ній суб'єктам, оскаржити в апеляційному порядку постанови суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а також ухвали суду першої інстанції окремо від постанови суду повністю або частково у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 ст. 49 КАС України покладає на осіб, які беруть участь у справі, обов'язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, можуть скористатися правом на апеляційне оскарження рішень суду першої інстанції, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк. При цьому усі учасники судового процесу рівні перед законом і судом.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч.2 ст.100 КАС).

Реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду.

Зі змісту апеляційної скарги не вбачається поважність причин пропуску ОСОБА_1 10-денного строку звернення до адміністративного суду з моменту отримання копії оскаржуваної постанови, і позивач, зазначаючи про те, що дізналася про порушення своїх прав у січні 2017 року, не навів поважних причин не звернення до суду у більш ніж місячний період (з 10 лютого по день фактичного звернення - 22 березня 2017 року).

Щодо посилань ОСОБА_1 у апеляційній скарзі на Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» від 29.09.2016 року №14, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити на наступному.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів " не визнає джерелом права керівні роз'яснення вищих судових органів з питань застосування законодавства. Такі роз'яснення в порядку судового тлумачення зазвичай приймаються у формі постанов пленумів, які містять обов'язкове тлумачення чинних правових норм та носять рекомендаційний характер роз'яснень вищого спеціалізованого суду з питань застосування законодавства.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм процесуального права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржена ухвала - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 198, 200, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області в особі головного інспектора будівельного нагляду за діяльністю органів з державного архітектурно-будівельного контролю ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Терзі Віктора Петовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам які беруть участь у справі та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України на протязі двадцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик