Справа № 809/450/17
Суддя: Лучко О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2017 р. справа № 809/450/17

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лучко О.О.,

за участю секретаря Савченко Н.В.,

за участю сторін:

представників позивача: Майбороди Т.В., Григоришин В.Ю.,

представника відповідача: Карпаш Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ",

до відповідача: Управління Держпраці в Івано-Франківській області,

про визнання протиправними та скасування припису №09-060102/124-100 від 02.03.2017 та постанови №09-06-021/123 від 16.03.2017,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ" (далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування припису №09-060102/124-100 від 02.03.2017 та постанови №09-06-021/123 від 16.03.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваною постановою про накладення штрафу уповноваженим посадовими особами на позивача накладено штраф у розмірі 3200,00грн. за порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а саме: порушення вимог ст.42, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України, відповідальність за які передбачено абз.6 ч.2 ст.265 КЗпП України. Крім того, відповідачем видано припис №09-060102/124-100 від 02.03.2017 року про усунення вказаних порушень та дотримання законодавства про працю. Вважають оскаржуваний припис протиправним, оскільки зазначені в ньому порушення вимог законодавства, які необхідно усунути, відсутні. Так, при звільненні з роботи працівника ОСОБА_4 у зв»язку із скороченням штату і чисельності працівників підприємством здійснювався порівняльний аналіз критеріїв визначення переважного права на залишення на роботі, а тому вважають висновок відповідача про порушення позивачем вимог ст.42 КЗпП України безпідставним. Вказали, що позивачем не було вчинено порушення вимог ст.116 та ст.117 КЗпП України, оскільки з ОСОБА_4 було проведено повний розрахунок в день звільнення, а оскільки премія за 4 квартал 2016 року була виплачена працівникам підприємства 26.01.2017 року відповідно до наказу від 25.01.2017 року, то і ОСОБА_4 було виплачено розмір премії на картковий рахунок 26.01.2017 року. Вважають безпідставним і висновок відповідача про не проведення індексації заробітної плати ОСОБА_4 в порушення вимог ст.95 КЗпП України.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник Управління Держпраці в Івано-Франківській області проти позову заперечила. Суду пояснила, що в ході планової перевірки державний інспектор виявив порушення трудового законодавства, а саме: при звільненні ОСОБА_4 у зв»язку із скороченням штату і чисельності працівників підприємством не дотримано вимоги ст.42 КЗпП України щодо переважного права залишення на роботі; не проводилась в порушення вимог ст.95 КЗпП України індексація заробітної плати ОСОБА_4 в межах прожиткового мінімуму; виплата всіх сум при звільненні працівника проведена не в день звільнення, що є порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України та без виплати середнього заробітку за час затримку по день розрахунку в порушення вимог ч.1 ст.117 КЗпП України. В судовому засіданні представник відповідача визнала позов в частині відсутності порушення позивачем вимог ст.95 КЗпП України щодо не проведення індексації заробітної плати ОСОБА_4 Таким чином, на підставі виявлених порушень, відповідачем видано оскаржуваний припис про усунення вказаних порушень та дотримання законодавства про працю та прийнято оскаржувану постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 3200,00 грн. На підставі наведеного в задоволенні позову просила відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці в Івано-Франківській області Василечко Т.Я. на підставі наказу від 28.02.2017 року № 249-Д та направлення на проведення перевірки від 28.02.2017 року № 04-13/15-10/1440 в період з 28.02.2017 року по 02.03.2017 року проведена позапланова перевірка додержання Богородчанським виробничим управлінням підземного зберігання газу філії "Управління магістральних газопроводів "ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ" ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, за результатами якої складено акт № 09-06-0102/124 від 02.03.2017 року (а.с. 14-37).

Під час перевірки виявлено порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме: ст.42, ст.95, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України.

02.03.2017 року відповідачем видано припис №09-060102/124-100 про усунення позивачем вказаних порушень та дотримання законодавства про працю (а.с.12-13).

Заступник начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за результатами перевірки 16.03.2017 року винесла постанову про накладення на позивача штрафу уповноваженим посадовими особами №09-06-021/123 у розмірі 3200,00грн. за порушення вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування (а.с.38-39).

Позивач, вважаючи вказані припис та постанову протиправними, оскаржив їх у судовому порядку.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного нормативного правового регулювання спірних правовідносин.

Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України, Законом України "Про оплату праці", Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року № 390, та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96від 11.02.2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Статтею 35 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що контроль за додержанням законодавства про оплату праці здійснює, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Зазначений державний орган має право одержувати від суб'єктів господарювання та найманих ними осіб інформацію, документи і матеріали та відвідувати місця здійснення господарської діяльності під час виконання трудової функції такими найманими особами.

Згідно з Положенням про Управління Держпраці в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Держпраці № 8 від 04.02.2016 року (надалі Положення № 8), управління Держпраці в Івано-Франківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці та відповідно їй підпорядковується (а.с. 86-96).

Відповідно до підпункту 5 пункту 4 Положення № 8 Управління Держпраці в Івано-Франківській області згідно з покладеними на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю юридичними особами, в тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно пункту 6 Положення № 8 відповідач для виконання покладених на нього завдань має право, зокрема, проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці.

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці визначено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 390 від 02.07.2012 року (далі Порядок № 390).

Так, згідно пункту 2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Пункт 3 Порядку № 390 передбачає, що інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Пунктом 7 Порядку № 390 передбачено, що за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

При цьому, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (надалі Порядок № 509).

Згідно пункту 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 6 Порядку № 509).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 509, справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Аналіз вказаних норм свідчить про дотримання відповідачем законодавства щодо порядку проведення перевірки структурного підрозділу позивача.

Стосовно виявлених порушень під час проведення перевірки, суд зазначає наступне.

В п.1 оскаржуваного припису зазначено про порушення вимог ст.42 КЗпП України, яке полягало в тому, що позивачем при скороченні чисельності і штату працівників не надано переважне право на залишення на роботі при рівних умовах продуктивності і праці працівнику ОСОБА_4, у якого троє неповнолітніх дітей та стаж роботи на даному підприємстві.

Так, перевіркою встановлено, що згідно наказу філії "Управління магістральних газопроводів "ПРИКАРПАТТРАНСГАЗ" №405 від 17.10.2016 року про внесення змін до штатного розпису працівників Богородчанського ВУПЗГ, наказу Богородчанського ВУПЗГ №314 від 20.10.2016 року штатна чисельність машиністів технологічних компресорів 5 розряду газокомпресорної служби Битківського промислового майданчика скорочувалась на 2 штатні одиниці.

Начальник Богородчанського ВУПЗГ подав профспілковому комітету подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_4, машиніста технологічних компресорів 5 розряду газокомпресорної служби Битківського промислового майданчика, за скороченням штату. Відповідач в акті перевірки зазначив, що порівняння продуктивності праці між всіма машиністами технологічних компресорів 5 розряду не проводилось, не було враховано переважне право на залишення на роботі даного працівника як батька трьох дітей та як працівника зі стажем роботи понад 15 років.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Наведені норми передбачають критерії визначення переважного права на залишення на роботі працівників при скороченні чисельності чи штату працівників.

Як встановлено судом, з чотирьох машиністів технологічних компресорів 5 розряду Балабан А.А. мав негативну характеристику, яка свідчила про порушенням ним трудової, виробничої дисципліни, за що його притягували до дисциплінарної відповідальності, не преміювали за результатами роботи за 3 квартал 2016 року тощо. Стаж роботи ОСОБА_4 не був найвищим в порівнянні з іншими працівниками. Вказане підтверджується дослідженими доказами: порівняльною таблицею, наказами про застосування дисциплінарного стягнення, про позбавлення премії, доповідними безпосереднього начальника, поясненнями ОСОБА_4, актом про відсторонення від роботи, характеристикою, поданням тощо (а.с.94-95, 100-107, 128-129).

Суд враховує те, що ОСОБА_4 пропонувалась вакансія, від якої він відмовився, і те, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_4 (а.с.96-99).

Як зазначив представник позивача ОСОБА_4 не оскаржував наказ про своє звільнення у судовому порядку.

За таких обставин, у зв»язку з низькою продуктивністю праці ОСОБА_4, однією з ознак якої є дисциплінованість працівника, йому не було надано перевагу в залишенні на роботі.

Крім того, суд враховує і той факт, що постановою Богородчанського районного суду від 12.04.2017 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно начальника Богородчанського ВУПЗГ за ст.41 КУпАП (порушення вимог законодавства про працю - ст.42, ст.95, ст.116 та ст.117 КЗпП України) за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.92-93). Рішення набрало законної сили.

Відтак, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем не було допущено порушення вимог ст.42 КЗпП України, а тому п.1 припису підлягає скасуванню.

В п.2 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.6 ст.95 КЗпП України, яке полягало в тому, що позивачем у грудні 2016 року та січні 2017 року не проведена індексація заробітної плати в межах прожиткового мінімуму ОСОБА_4

В судовому засіданні представник відповідача визнала позов у цій частині, пояснивши, що інспектором під час перевірки було помилково зазначено дане порушення, яке і не лягло в подальшому в основу оскаржуваної постанови.

Відтак, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем не було допущено порушення вимог ст.95 КЗпП України, а тому п.2 припису підлягає скасуванню.

В п.3 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, яке полягало в тому, що згідно наказу від 20.11.2017 року №25к ОСОБА_4, машиніста технологічних компресорів 5 розряду газокомпресорної служби Битківського промислового майданчика, звільнено із займаної посади за скороченням штату з 20.01.2017 року, однак розрахунок з ним проведено 26.11.2017 року (премія за 4 квартал 2016 року).

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади з 20.01.2017 року на підставі наказу №25к від 20.01.2017 року. В день звільнення ОСОБА_4 були виплачені і перераховані на його картковий рахунок заробітна плата та компенсаційні виплати (а.с.125-126). Однак, премія за 4 квартал 2016 року була виплачена працівникам підприємства 26.01.2017 року відповідно до наказу про преміювання працівників Богородчанського ВУПЗГ №10 від 25.01.2017 року, а тому ОСОБА_4, звільненому з 20.01.2017 року, було виплачено розмір премії за 4 квартал 2016 року на картковий рахунок 26.01.2017 року (а.с.127, 109-111).

Враховуючи те, що наказ про преміювання працівників Богородчанського ВУПЗГ №10 від 25.01.2017 року був прийнятий після звільнення ОСОБА_4, то станом на дату звільнення були відсутні підстави для виплати премії вказаному працівнику.

З урахуванням наведеного, відповідачем протиправно зазначено вказане порушення в п.3 припису.

В п.4 оскаржуваного припису зазначено про порушення позивачем вимог ч.1 ст.117 КЗпП України, яке полягало в тому, що згідно наказу від 20.11.2017 року №25к ОСОБА_4, машиніста технологічних компресорів 5 розряду газокомпресорної служби Битківського промислового майданчика, було звільнено із займаної посади за скороченням штату з 20.01.2017 року, однак розрахунок з ним проведено 26.11.2017 року (премія за 4 квартал 2016 року). Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку підприємством не виплачено.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, про що зазначено вище, ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади з 20.01.2017 року на підставі наказу №25к від 20.01.2017 року. В день звільнення ОСОБА_4 були виплачені і перераховані на його картковий рахунок заробітна плата та компенсаційні виплати. Однак, премія за 4 квартал 2016 року була виплачена працівникам підприємства 26.01.2017 року відповідно до наказу про преміювання працівників Богородчанського ВУПЗГ №10 від 25.01.2017 року, а тому ОСОБА_4, звільненому з 20.01.2017 року, було виплачено розмір премії за 4 квартал 2016 року на картковий рахунок 26.01.2017 року.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність порушення позивачем вимог ст.116 КЗпП України, то відстутні і підстави для виплати коштів, передбачених ст.117 КЗпП України, а тому п.4 припису підлягає скасуванню.

Таким чином, оскаржуваний припис про усунення порушень №09-06-0102/124-100 від 02.03.2017 року винесений необґрунтовано, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про скасування постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 3200 грн., суд зазначає наступне.

На підставі акту перевірки відповідачем 16.03.2017 року прийнято постанову про накладення на позивача штрафу в розмірі 3200 грн. за порушення вимог ст.42, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України (а.с.38-39).

Відповідно до аб.6 ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Станом на січень 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відсутність порушення позивачем вимог законодавства про працю, виявлених відповідачем під час перевірки (вимог ст.42, ч.1 ст.116, ч.1 ст.117 КЗпП України), то відсутні і правові підстави для накладення на позивача штрафу у розмірі 3200 грн. за вказані порушення.

З таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В ч.2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3200 грн.

На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати припис №09-06-0102/124-100 від 02.03.2017 року, винесений головним державним інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області Василечко Т.Я. начальнику Богородчанського виробничого управління підземного зберігання газу філії УМГ "Прикарпаттрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" Мисліборському Л.В.

Визнати протиправною і скасувати постанову Управління Держпраці в Івано-Франківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №09-06-021/123 від 16.03.2017 року, на підставі якої на ПАТ "Укртрансгаз" накладено штраф у розмірі 3200 грн.

Стягнути з Управління Держпраці в Івано-Франківській області () за рахунок бюджетних асигнувань даного суб`єкта владних повноважень на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" () 3200 грн. (три тисячі двісті гривень) сплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 КАС України, апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя /підпис/ Лучко О.О.

Постанова складена в повному обсязі 22.05.2017.