Справа № 817/1331/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 травня 2017 р.Р і в н е817/1331/16

Рівненський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2,

третя особа позивача: представник ОСОБА_3

відповідача: представник ОСОБА_4,

третя особа відповідача 1: представник ОСОБА_5

третя особа відповідача 2: представник ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаРелігійна громада Успіння Пресвятої Богородиці парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви - Київський Патріархат с.Птича Дубенського району

до Рівненської обласної державної адміністрації третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_7 громада Свято-Успенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви с.Птича Дубенського району, Птицька сільська рада
про визнання незаконним та скасування рішення,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Рівненської обласної державної адміністрації (далі Рівненська ОДА) про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів від 25.09.1991 №173 в частині безоплатного повернення у власність релігійної громади Української православної церкви культової будівлі у с.Птича Дубенського району Рівненської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення є протиправним та таким, що прийняте з порушенням норм діючого на той момент законодавства.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили суду, що приймаючи оспорюване рішення відповідач залишив поза увагою заяву релігійної громади Успіння Пресвятої Богородиці парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви - Київський Патріархат с.Птича Дубенського району від 07.09.1991 щодо передачі їй культової будівлі Свято Успенської церкви. Відтак таке рішення позбавляє нас (релігійну громаду) права належним чином користуватися тим, що будували наші предки, а ми утримували в належному стані. Хоча держава визнає право релігійної громади на її підпорядкованість у канонічних, організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підпорядкованості, проте зміна підпорядкованості релігійною громадою або перехід її у іншу віросповідну (конфесійну) приналежність не може тягти за собою втрату прав і зобовязань цієї громади. Просили позов задовольнити повністю.

В ході розгляду даної справи, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача релігійну громаду Успіння Пресвятої Богородиці парафії Рівненської Єпархії Української Православної Церкви - Київський Патріархат с.Птича Дубенського району (далі релігійна громада Успіння Пресвятої Богородиці парафії).

Третьою особою позивача у поданих суду письмових поясненнях та у судовому засіданні підтримав позицію позивача.

Відповідач, Рівненська ОДА, позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Представник відповідача у судовому засіданні надав пояснення, які повністю співпадають з позицією, що викладена в письмових запереченнях, а зокрема пояснив, що на час прийняття оспорюваного рішення у с.Птича Дубенського району Рівненської області не існувала зареєстрована релігійна громада, в користуванні якої знаходився Свято-Успенський храм у с.Птича. Крім того, звернень від релігійної організації, як юридичної особи щодо передачі вказаної культової будівлі релігійній організації, не надходило. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В ході розгляду даної справи, судом залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача релігійну громаду Свято-Успенської парафії Рівненської єпархії Української Православної Церкви с.Птича Дубенського району (далі релігійна громада Свято-Успенської парафії, третя особа відповідача 1), Птицьку сільську раду (третя особа відповідача 2).

Представники третіх осіб відповідача у судовому засіданні погодилися з позицією відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третіх осіб, повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів від 25.09.1991 №173 зареєстровано Статут релігійної громади Української православної церкви в с.Птича Дубенського району Рівненської області (а.а.с.11-14).

Пунктом 1.2 оспорюваного рішення зобовязано організації, на балансі яких знаходяться культові будівлі і майно, повернути їх безоплатно у власність релігійних громад УПЦ, зокрема, і у селі с.Птича Дубенського району Рівненської області.

Вважаючи таке рішення виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів в оспорюваній частині протиправним, оскільки прийняте за наслідками розгляду клопотання не релігійної громади, а заяви фізичних осіб, в той час як заява релігійної громади Успіння Пресвятої Богородиці парафії щодо передачі їй такої культової будівлі залишено поза увагою, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №987-ХІІ (далі Закон №987-ХІІ).

Відповідно до ст.8 Закону №987-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Статтею 9 Закону №987-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що релігійні управління і центри діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Разом з тим, статтею 12 Закону №987-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ст.14 Закону №987-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для одержання релігійною громадою правоздатності юридичної особи громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до виконавчого комітету обласної, Київської і Севастопольської міських ОСОБА_8 народних депутатів, а у Кримській АРСР - до Уряду Кримської АРСР. Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

На момент виникнення спірних правовідносин, засади місцевого та регіонального самоврядування та демократичного устрою влади в Україні визначав Закон України «Про місцеві ОСОБА_8 народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07.12.1990 №533-ХІІ (далі Закон №533-ХІІ).

Відповідно до ст.2 Закону №533-ХІІ, систему регіонального самоврядування становлять районні і обласні ОСОБА_8 народних депутатів, місцеві референдуми в межах території району, області, інші форми самоорганізації громадян районів і областей.

Згідно зі ст.51 Закону №533-ХІІ, представницькими органами регіонального самоврядування є обласні, районні ОСОБА_8 народних депутатів. Порядок формування і форми роботи представницьких органів регіонального самоврядування визначаються відповідно до положень статей 17, 20-22 цього Закону.

Статтею 22 Закону №533-ХІІ встановлено, що ОСОБА_8 народних депутатів в межах своєї компетенції приймає рішення, які приймаються більшістю від загальної кількості обраних депутатів ОСОБА_8, крім випадків, передбачених цим Законом.

Разом з тим, державою делеговано виконавчим комітетам міської (міста обласного підпорядкування) ОСОБА_8 повноваження щодо, зокрема, реєстрації статутів (положення) добровільних об'єднань громадян, органів територіальної самоорганізації громадян, які створюються і діють згідно з законодавством у межах відповідної території (ст.42 Закону №533-ХІІ).

Пунктом 6 Постанови Верховної ОСОБА_8 Української РСР «Про порядок зведення в дію Закону Української РСР «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №988-ХІІ» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено, що виконавчі комітети обласних рад повинні забезпечити повернення у власність релігійним громадам культових будівель і майна з обовязковим урахуванням прав як тих релігійних громад, що були власниками цих будівель і майна на момент їх переходу у власність держави, так і тих, які користуються ними в даний час.

Пунктом 4 цієї ж Постанови встановлено, що релігійні організації, зареєстровані до введення в дію цього Закону, у разі збереження віросповідної приналежності, для одержання правоздатності юридичної особи подають до 1 січня 1992 року органам, що здійснюють реєстрацію, лише статути (положення), які відповідають вимогам цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону №987-ХІІ, культові будівлі і майно, які становлять державну власність, повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями виконавчих комітетів обласних рад.

Так, 25.09.1991 виконавчим комітетом Ровенської обласної ради народних депутатів прийнято оспорюване рішення №173, яким зокрема, зареєстровано Статут релігійної громади Української православної церкви в с.Птича Дубенського району Рівненської області та повернуто їй у власність культову будівлю Свято Успенської церкви у с.Птича Дубенського району Рівненської області (а.а.с.11-14).

Згідно з положеннями статті 13 Закону №987-ХІІ, релігійна організація визнається юридичною особою з моменту реєстрації її статуту (положення). ОСОБА_7 організація як юридична особа користується правами і несе обов'язки відповідно до чинного законодавства і свого статуту (положення).

Як встановлено за матеріалами справи, статут релігійної громади Успіння Пресвятої Богородиці парафії зареєстрований рішенням виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів від 25.09.1991 за №114 (а.с.9).

Відтак, заява щодо передачі релігійній громаді Успіння Пресвятої Богородиці парафії культової будівлі Свято Успенської церкви у с.Птича Дубенського району Рівненської області не могла бути подана від її імені 07.09.1991, оскільки в силу вимог ст.13 Закону №987-ХІІ право на звернення у зазначеної громади з відповідною заявою виникло лише 25.09.1991.

Наведене підтверджує недотримання виконавчим комітетом Ровенської обласної ради Постанови Верховної ОСОБА_8 Української РСР «Про порядок зведення в дію Закону Української РСР «Про свободу совісті та релігійні організації» від 23.04.1991 №988-ХІІ» та свідчить про протиправність дій при передачі релігійній громаді Української православної церкви в с.Птича Дубенського району Рівненської області у власність культової будівлі Свято Успенської церкви у с.Птича Дубенського району Рівненської області на підставі заяви членів ОСОБА_8 від 07.09.1991.

Поряд з цим суд зазначає таке.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Проте, саме по собі звернення до адміністративного суду не означає, що суд зобовязаний надати такий захист.

Для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Тобто, право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача, при цьому таке порушення повинно бути зумовлене рішеннями, діями чи бездіяльністю субєкта владних повноважень.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не доведено суду, яке саме її субєктивне право порушено відповідачем, то підстави для скасування оспорюваного рішення у суду відсутні.

За наведених обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.