Справа № 310/2199/17
Суддя: Дністрян О. М.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/2199/17
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді..........ОСОБА_1,

при секретарі…………..ОСОБА_2,

розглянувши адміністративну позовну заяву ОСОБА_3 до інспектора взводу забезпечення супроводження Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу забезпечення супроводження Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_4, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.04.2017 року інпектором взводу забезпечення супроводження ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 було складено відносно нього постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР №929316 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КпАП. З значеною постановою він не згодний, вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню за наступних підстав. Відповідач кваліфікував його дії як порушення правил проїзду перехрестя, що полягало у ненаданні переваги у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі. Відповідно до п. 16.11 ОСОБА_5 дорожнього руху на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху. При цьому, поняття "'дати дорогу" зазначене у п. 16.11 ПДР, відповідно до п. 1.10 ПДР визначається як вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість. З вказаних понять слідує, що ненадання дороги (ненадання переваги) має місце тільки в тому разі, коли інший учасник дорожнього руху, який має перевагу, змінив напрямок руху або швидкість. Однак, вважає, що в його випадку транспортний засіб, що рухався по головній дорозі, жодним чином не змінював напрямок руху або швидкість, що виключає наявність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КпАП. Крім того, зазначив, що інспектор повідомив, що є відповідний відеозапис, знятий на камеру в будці, що знаходиться по центру кола м. Василівки Запорізької області, але він не погодився з тим, що на вказаному записі може бути зафіксовано правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КуПАП. Зазначив, що оскільки відповідний протокол не складався, а інспектор майже одразу, орієнтовно протягом 10 хвилин кваліфікував його дії як порушення правил проїзду перехрестя та вручив копію постанови, він об'єктивно не мав змоги ознайомитись з текстом постанови та надати свої зауваження щодо порядку її складання. Вважає, що постанова не містить жодних відомостей, які конкретизують сам відеозапис (таймлайн, дата, час) та відомостей про технічний засіб, на який здійснено фото або відеозапис, хоча відповідно до ст. 283 КпАП такі відомості є обов'язковими. На його думку, відеозапис, на який посилався інспектор не може бути належним, допустимим і достатнім доказом по вказаній справі, оскільки викликає обгрунтований сумнів у його справжності та достовірності. На момент розгляду адміністративної справи інспектором, інший учасник дорожнього руху, відносно якого він начебто вчинив правопорушення, не надавав жодних свідчень (показань), а інспектор, маючи реальну змогу зупинити іншого учасника дорожнього руху для повного і всебічного вивчення обставин ситуації, що склалась, навмисно проігнорував цю необхідність, внаслідок чого зробив невірний висновок. Вважає, що по суті, притягнення його до адміністративної відповідальності відбулось на підставі достатньо суб'єктивної, не вірної та не обґрунтованої думки поліцейського без врахування його конституційного права на захист, який в силу об'єктивних причин був унеможливлений через винесення постанови без складання протоколу. Просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР №929316, винесену 12.04.2017 року відносно нього, провадження у справі закрити.

Позивач ОСОБА_3 до початку розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачі в судові засідання, призначені на 25.04.2017р. та повторно на 16.05.2017р. не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення. Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи вищезазначене, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Судом встановлено, що 12.04.2017 року відносно позивача ОСОБА_3 інспектором взводу забезпечення супроводження ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_4 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в атвомативному режимі, серія АР №929316 (а.с.6).

З вказаної постанови слідує, що ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом FORD FIESTA, номерний знак НОМЕР_1, 12.04.2017р. о 10 год. 30 хв. на 341 км а/д М18, рухаючись по другорядній дорозі на не регульованому перехресті, не надав перевагу у русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, чим порушив п. 16.11. ПДР, та скоїв адміністративне правопорушення, передачене ч.2 ст. 122 КУпАП. Застосовано до ОСОБА_3 адміністартвине стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

На підставі ст. 288 КУпАП ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, так як не був згоден з постановою, винесною інспектором взводу забезпечення супроводження ГУ НП в Запорізькій області ОСОБА_4 про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Доказів щодо скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП , а саме: фото, відео матеріали, пояснень свідків, тощо, відповідачем суду не надано.

Оскільки відповідач у справі доказів на підтвердження правомірності його дій щодо винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності суду не надав, заперечень проти позову не надав, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України наявність порушення позивачем ОСОБА_5 дорожнього руху та правомірності винесення оскаржуваної постанови не довів, тому, враховуючи відсутність у справі жодного належного та допустимого доказу вчинення адміністративного правопорушення позивачем, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 929316 від 12.04.2017р. підлягає скасуванню.

Крім того, суд вважає вимоги позивача щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки це питання вирішується уповноваженою особою та у порядку, що передбачений КУпАП, адміністративний суд, що розглядає справу не наділений повноваженнями щодо закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 6, 8-11, 24, 69, 104, 158, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 12 квітня 2017 року серія АР № 929316 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня отримання повного тексту постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1