Справа № 333/856/17(2-а/333/85/17)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"16" травня 2017 р. справа № 333/856/17 (2-а/333/85/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2017 року у справі №333/856/17 за позовом ОСОБА_2 до Молодшого інспектора взводу супроводження ГУ НП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_3 про визнання незаконною та відміну постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 20.02.2017 року звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Молодшого інспектора взводу супроводження ГУ НП в Запорізькій області старшого сержанта поліції ОСОБА_3, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії АР №925741 від 16.02.2017 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ст.121-2 КУпАП у розмірі 170 грн., а провадження в адміністративній справі закрити відповідно до п.1 ст.247 КУпАП у звязку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24 березня 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі.

Сторони у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обовязковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.02.2017 року молодшим інспектором взводу супроводження ГУ НП в Запорізькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №925741 та застосовано до ОСОБА_2 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн. (а.с.14).

Згідно вказаної постанови 16.02.2017 року о 17 год. 50 хв. на а.д.Харків-Сімферополь, 288 км., ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом Mersedes Benz (автобус), державний реєстраційний номер НОМЕР_1, перевозив в маршрутному таксі більшу кількість пасажирів, ніж передбачено технічними характеристиками заводу-виробника транспортного засобу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121-2 КУпАП.

Не погодившись із зазначеною постановою, позивач оскаржив її до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі по тексту - Правила), КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію».

Так, згідно пункту 21.1 розділу 21 Правил дозволяється перевозити пасажирів у транспортному засобі обладнаному місцями для сидіння в кількості, що передбачена технічною характеристикою так, щоб вони не заважали водієві керувати транспортним засобом і не обмежували оглядовість, відповідно до правил перевезення.

Статтею 121-2 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, за перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб.

Посилання апелянта на ту обставину, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута відповідачем в порушення вимог закону на місці вчинення правопорушення, відповідач не повноважний був розглядати справу про адміністративне правопорушення та виносити по ній постанову, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, а передбачені статтями 80, 81, 121 - 126, 127 1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року №5рп/15 розяснено положення ч.1 ст.276 КУпАП стосовно змісту словосполучення «за місцем його вчинення». Зазначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

Таким чином зазначеним рішенням розяснено, що словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно - територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу.

У відповідності до ст.ст.222, 258, 283 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені в тому числі ст.121-2 КУпАП, розглядаються органами Національної поліції із винесенням за результатами такого розгляду постанов без попереднього складення протоколу про адміністративне правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, молодший інспектор Поліщук Д.І. є уповноваженим працівником Управління патрульної поліції у м.Запоріжжя і має спеціальне звання сержант поліції, а тому уповноважений розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-2 КУпАП, які вчиняються на території м.Запоріжжя.

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З аналізу зазначеної норми можна зробити висновок, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадку вчинення будь-якого адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі (проте не виключно) зафіксованого в автоматичному режимі, а тому посилання апелянта на ту обставину, що відповідачем порушено норми КУпАП оскільки не складено протокол про адміністративне правопорушення не ґрунтуються.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач під час складання відносно нього відповідачем постанови про накладення адміністративного стягнення не оспорював порушення ним пункту 21.1 розділу 21 Правил, а саме того факту, що перевозив в маршрутному таксі більшу кількість пасажирів, ніж передбачено технічними характеристиками заводу-виробника транспортного засобу. Також вказаний факт не оспорюється та не заперечується в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст.121-2 КУпАП перевезення водіями транспортних засобів, що працюють у режимі маршрутних таксі, пасажирів понад максимальну кількість, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, а також перевезення водіями транспортних засобів, що здійснюють міжміські чи міжнародні перевезення, пасажирів, кількість яких перевищує кількість місць для сидіння, передбачену технічною характеристикою транспортного засобу або визначену в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого ст.280 КУпАП, форма та зміст постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.

Приймаючи до уваги зазначені вище обставини та доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, не має підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст.121-2 КУпАП, оскільки останній порушив вимоги пункту 21.1 розділу 21 ПДР України, що повністю підтверджується матеріалами справи, а тому на позивача відповідачем правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн., тобто в межах ч.1 ст.121-2 КУпАП.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем доведено правомірність прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2017 року у справі № 333/856/17 залишити без задоволення.

Постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2017 року у справі № 333/856/17 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак