Справа № 489/963/17
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 р. Справа № 489/963/17

Категорія: 11.1 Головуючий в 1 інстанції: Тихонова Н.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом до управління Пенсійного фонду України у Малиновському районі м. Одеси, в якому просив визнати протиправним розпорядження №182311 від 14.11.2016 р. УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці на рівні 80 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та зобов'язати відповідача перерахувати призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, встановивши його розмір в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши такий перерахунок починаючи з 18.10.2016 р., а також виплатити недоотриману різницю.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження №182311 від 14.11.2016 р. управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва в частині встановлення розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 на рівні 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва здійснити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, встановивши його в розмірі 88% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснивши такий перерахунок починаючи з 18.10.2016 р. та виплатити недоотриману йому різницю.

Стягнуто з управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі, управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року та прийняти нову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1, відповідно до Указу Президента України «Про призначення суддів» №688/2001 від 20.08.2001 р. призначений на посаду судді Миколаївського районного суду Миколаївської області.

Згідно Наказу Миколаївського обласного управління юстиції №555-к з 19.09.2001 р. позивач виконував повноваження судді.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 14.12.2006 р. ОСОБА_1 призначено на посаду судді Миколаївського районного суду Миколаївської області безстроково.

Згідно Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 р ОСОБА_1 звільнено з посади судді Миколаївського районного суду Миколаївської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, про що виконуючим обов'язки голови Миколаївського районного суду Миколаївської області 17.10.2016 р. видано Наказ №92.

Також судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахунку стажу судді, якій дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до трудового стажу роботи ОСОБА_1 входять: з 01.08.1989 р. по 11.12.1992 р. - строкова військова служба, що становить 3 рок 4 місяці 11 днів; половина строку навчання за період з 01.09.1993 р. по 01.07.1995 р. за денною формою навчання у Дніпропетровському державному Університеті, що становить 1 рік 10 місяців; з 03.02.1995 р. по 24.04.2000 р. робота в органах прокуратури Миколаївської області на посадах слідчого-стажиста, слідчого: старшого слідчого прокуратури Заводського району м. Миколаєва, а також прокурора кримінально-судового відділу; прокурора відділу підтримання державного обвинувачення в судах прокуратури Миколаївської області, що становить 5 років 2 місяці 22 дні: та стаж роботи на посаді судді Миколаївського районного суду Миколаївської області 15 років 29 днів.

Згідно розпорядження УПФ України в Центральному районі м. Миколаєва №182311 від 14.11.2016 р. позивачу призначено виплату довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. При цьому відповідач виходив з того, що до стажу роботи на посаді судді відноситься тільки фактична робота на посаді судді, з посиланням на те, що положеннями чинного законодавства передбачено виключний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

В рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) також зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

На час звільнення позивача у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (редакція до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ, який діяв на день набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року, судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом України «Про судоустрій і статус суддів», було передбачено право судді на зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 21 та ст. 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.8 ч.4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч.6 ст. 47 вказаного Закону).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стаж роботи позивача дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 88% від грошового утримання судді на відповідній посаді, відповідно до ч.3 ст.138 Закону України " Про судоустрій та статус суддів", у зв'язку з чим розпорядження управління Пенсійного фонду України про призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 80 % є протиправним.

Доводи апеляційної скарги на думку колегії суддів, не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Справу в суді першої інстанції було розглянуто в порядку скороченого провадження, згідно ст. 183-2 КАС України. Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва - залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: