Справа № 817/20/17
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"18" травня 2017 р. Справа № 817/20/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "13" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду Рівненської області про визнання відмови протиправною та стягнення недоплаченої грошової компенсації ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Апеляційного суду Рівненської області, у якому просив визнати відмову Апеляційного суду Рівненської області доплатити йому 6 307,5 грн. грошової компенсації за 15 календарних (11 робочих) днів невикористаної додаткової сплачуваної відпустки за 2016 рік, виходячи з його щомісячної суддівської винагороди у розмірі 27 115 грн., протиправною та стягнути з Апеляційного суду Рівненської області на його користь 6 307,5 грн. недоплаченої грошової компенсації за 15 календарних (11 робочих) днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 13 березня 2017 року та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує незаконністю та необгрунтованістю висновків суду першої інстанції. А саме зазначає про протиправність дій Апеляційного суду Рівненської області щодо нарахування компенсації за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік від встановлення дати виникнення у позивача права на таку компенсацію. Вказує при цьому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у позивача виникло право на грошову компенсацію за невикористану відпустку не у день його звільнення з посади судді, яке мало місце на підставі постанови Верховної Ради України №1515-VIII від 08 вересня 2016 року, а лише 19 вересня 2016 року, коли ОСОБА_3 був відрахований зі штату апеляційного суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 року №1515-УІІІ позивача було звільнено з посади судді Апеляційного суду Рівненської області у зв'язку із поданням заяви про відставку.

До звільнення - 08.09.2016 року включно, розмір суддівської винагороди позивача становив 27115 грн.

Відповідно до наказу №24 від 14.09.2016 року та на підставі п.10 ст.133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону №192-VII від 12.02.2015 року (із змінами, внесеними згідно із Законом №213-VIII від 02.03.2015 року), ОСОБА_3 було припинено з 09.09.2016 року виплату щомісячної доплати за вислугу років, як судді який не здійснює правосуддя.

У зв'язку із чим, позивачу нараховувалася та виплачувалась суддівська винагорода у розмірі посадового окладу - 15950 грн.

На підставі наказу голови Апеляційного суду Рівненської області №26 від 19.09.2016 року позивача було відраховано зі штату Апеляційного суду Рівненської області на підставі постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 року №1515-УІІІ, яка була направлена на адресу суду Державною судовою адміністрацією України (№8-6599/16 від 14.09.2016 року) та отримана 19.09.2016 року(вх.№ 1-7032/16).

Згідно вказаного наказу відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності наказано провести з позивачем повний розрахунок та виплатити компенсацію за 15 календарних днів невикористаної відпустки.

Таким чином, позивачу було виплачено компенсацію за 15 календарних днів невикористаної додаткової відпустки.

Розрахунок компенсації був проведений з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України №18/0/14-12/13 від 19.01.2012 року згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

За період роботи з 01.09.2016 року до 08.09.2016 року - 4395 грн., за період роботи з 09.09.2016 року до 19.09.2016 року нараховано та виплачено заробітну плату у сумі - 5075 грн. та компенсація відпустки, яка розрахована в останній день роботи працівника у сумі 7250 грн., разом - 19720 грн.

Разом з тим, визначаючи розмір належної ОСОБА_3 грошової компенсації за 15 календарних (11 робочих) днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2016 рік з його посадового окладу, бухгалтерією суду допущено помилку, що призвело до недорахування йому 725 грн.

Провівши утримання відповідних податків та зборів, 06.02.2017 рок на картковий рахунок позивача було переказано належні йому 583 грн 62 коп., що підтверджується відповідною бухгалтерською довідкою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд першої інстанції дійшов висновку, що з фактом прийняття уповноваженим органом рішення про звільнення судді, чинним (на час виникнення спірних правовідносин) законодавством пов'язано лише питання припинення повноважень такого судді, якими він був наділений в силу вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Водночас, відрахування судді зі штату та припинення з ним трудових відносин Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-УІ від 07.07.2010 року - не визначено.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах застосуванню підлягають загальні норми законодавства про працю, що визначені Кодексом законів про працю України.

Таким чином, днем звільнення, з яким пов'язуються обов'язок роботодавця провести повний розрахунок із працівником, у даному випадку суд першої інстанції вважав дату винесення наказу про відрахування зі штату.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.126 Конституції України, підставою для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

На час припинення повноважень судді та відрахування позивача зі штату Апеляційного суду Рівненської області, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в новій редакції від 08.06.2016 року, в якому відповідно до приписів статті 120 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

Частиною 3 ст. 122 вказаного Закону визначено, що повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.29 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" голова апеляційного суду видає на підставі акта про обрання на посаду судді чи звільнення судді з посади відповідний наказ, що безпосередньо вказує на відношення вказаного повноваження до категорії адміністративних повноважень голови суду.

Судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов'язки, тобто з Апеляційним судом Рівненської області.

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов'язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов'язаних з цим, відповідних виплат.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що підставою для звільнення судді є постанова Верховної Ради України, а підставою для припинення трудових відносин є відповідний наказ Голови суду про відрахування зі штату суду. Отже датою звільнення судді слід вважати дату винесення постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів".

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу нарахування компенсації за 15 календарних (11 робочих) днів невикористаної відпустки, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріальне та соціально-побутове забезпечення суддів, які є складовими статусу суддів визначаються виключно законами України. Саме на реалізацію гарантій незалежності суддів у частині умов і розмірів оплати праці суддів спрямовано запровадження суддівської винагороди, яка регулюється законами України "Про судоустрій та статус суддів", "Про Конституційний Суд України". Зазначене кореспондується з вимогами ст.133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції чинній на момент звільнення позивача.

Також дане положення відображене у ч.3 ст.8 Закону України "Про оплату праці", згідно з якими умови розміру оплати праці суддів визначаються законами.

У той же час чинним трудовим законодавством, окрім умов і розмірів оплати праці, для працівників визначаються й інші гарантійні та компенсаційні виплати, які є мінімальними державними гарантіями.

Так, відповідно до ст.12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці і гарантії для працівників, а також гарантії та компенсації працівникам установлюються Кодексом законів про працю України та іншими нормативними актами законодавства України. Таким чином, в разі виникнення питань стосовно норм оплати праці, гарантії і компенсації для суддів, в розумінні згаданої статті закону вони мають вирішуватись в порядку визначеному ст.12 Закону України "Про оплату праці".

Отже, Закон України "Про судоустрій та статус суддів України" не встановлює особливостей регулювання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки суддям, які звільняються за власним бажанням, а тому такі правовідносини слід вирішувати виходячи з загальних норм чинного трудового законодавства.

Відповідно ст.24 Закону України "Про відпустки" в редакції станом на 17.05.2016 року, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки. Вказане також узгоджується з нормами ст.83 Кодексу законів про працю України.

Ст.134 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" регламентує право суддів, які мають стаж роботи більше 10 років на додаткову оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи.

Пунктом 7 вказаного Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір компенсації за невикористану відпустку не розраховується з посадового окладу та рангу, а здійснюється в певних сумах за рішенням керівника в межах наявного бюджетного фінансування із обмеженням відповідним розміром середньомісячної заробітної плати працівника чи розміру посадового окладу, розрахунок якої здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги лист Міністерства соціальної політики України від 19 січня 2012 року № 618/0/14-12/13 на який посилався відповідач, оскільки він не є офіційним тлумаченням Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (а.с. 28).

Враховуючи положення ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки під час апеляційного провадження встановлені порушення, допущені судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.11 КАС України, за загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших законодавчих приписів, ніж ті, про які зазначає позивач.

Як роз'яснив Верховний Суд України у п.3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Отже, колегія суддів, вважає, можливим вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача.

При вирішенні спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку, що нарахування суми компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку має здійснюватись на підставі загальних положень трудового законодавства з врахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

У відповідності до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно пп.1, 3, 4 ч.1 ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "13" березня 2017 р. скасувати, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Апеляційний суд Рівненської області нарахувати та виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за невикористану додаткову оплачувану відпустку за 2016 рік, за 15 календарних (11 робочих) днів, згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, з урахуванням фактично проведених виплат.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33000

3- відповідачу: Апеляційний суд Рівненської області вул.Шкільна,1,м.Рівне,33028

- ,