Справа № 461/208/17
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 рокуЛьвів№876/3663/17
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Заверухи О.Б., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Андрушківа І.Я.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

та представника відповідача - Данилюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на постанову Галицького районного суду м.Львова від 7 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі -ГУПФ) у якому просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення до 62% відповідної суми грошового забезпечення розміру пенсії за вислугу років позивачу, призначеної з 08.12.2015 відповідно до приписів п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) в розмірі 67% відповідної суми грошового забезпечення;

скасувати розпорядження ГУПФ від 22.08.2016 щодо здійснення з 01.09.2016 розрахунку та виплати пенсії за вислугу років ОСОБА_1 в розмірі 62% відповідної суми грошового забезпечення;

зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплачувати з 01.09.2016 пенсію за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до приписів п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII, виходячи із розрахунку 67% відповідної суми грошового забезпечення, а саме: за вислугу 20 років - 55% відповідної суми грошового забезпечення та за кожний рік вислуги понад 20 років - 3% відповідної суми грошового забезпечення, а також здійснити йому виплату недоотриманої за період з 01.09.2016 суми пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 08.12.2015 він знаходиться на обліку в ГУПФ та отримує пенсію за вислугу років в порядку та на умовах визначених Законом №2262-XII в розмірі 67% суми грошового забезпечення. Однак з 01.09.2016 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача, та визначено її у розмірі 62% грошового забезпечення. Зменшення відсоткового розміру грошового забезпечення з якого призначалась пенсія мотивовано тим, що при призначенні пенсії за вислугу років в розмірі визначеному п.«а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII військово-лікарські документи мають містити в собі інформацію про непридатність до служби в поліції, як це передбачено п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), а так як військово-лікарською комісією (далі - ВЛК) згідно свідоцтва про хворобу від 25.11.2015 №524 (далі - Свідоцтво) зазначено, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, тому для виплати пенсії за вислугу років в розмірі 67% позивачу необхідно привести у відповідність військово-лікарські документи. Таку позицію відповідача ОСОБА_1 вважає необґрунтованою та такою, що суперечить нормам чинного законодавства.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 7 лютого 2017 року у справі №461/208/17 позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржило ГУПФ, яке покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити. У поданій апеляційній скарзі зазначає, що оскільки у Свідоцтві вказано про непридатність до військової служби та відсутні відомості про непридатність до служби в поліції, тому у відповідності до ст.13 Закону №2262-XII пенсію обчислено у розмірі 62% грошового забезпечення.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розбіжність між формулюваннями щодо придатності до військової служби чи служби в поліції, як умови для визначення більшого відсоткового розміру грошового забезпечення, яка є у Свідоцтві та Законі №580-VIII не може бути підставою для зменшення позивачу встановленого йому розміру соціальної виплати.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що починаючи з 29.04.1993 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ та згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУМВС, МВС відповідно) від 06.11.2015 №778 о/с звільнений зі служби у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації). 07.11.2015 прийнятий на службу в поліцію, звідки згідно наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУНП, НП відповідно) «По особовому складу» від 07.12.2015 №115 о/с (далі - Наказ) був звільнений через хворобу, що підтверджується Свідоцтвом, відповідно до положень п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII (а.с.16, 18, 19).

Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні становила 24 роки 6 місяців та 1 день.

З 08.12.2015 позивач перебуває на обліку в ГУПФ, як отримувач пенсії за вислугу років, яка йому призначена відповідно до Закону №2262-XII та обчислена у розмірі 67% грошового забезпечення встановленого для звільнених зі служби в поліції осіб (а.с.20-21).

Пенсію за вислугу років у розмірі 67% грошового забезпечення ОСОБА_1 отримував до 01.09.2016. Із зазначеної дати згідно повідомлення відповідача від 02.09.2016 №3666/03-29 пенсійна виплата позивача була перерахована та встановлено інший розмір грошового забезпечення 62% (а.с.22-26). Підставами для такого перерахунку стало невідповідність військово-лікарських документів (Свідоцтва) вимогам п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, у якому вказується, що однією із підстав для звільнення поліцейського зі служби в поліції, зокрема через хворобу, є рішення медичної комісії про непридатність до служби саме в поліції, а оскільки у Свідоцтві наданому ОСОБА_1 зазначено «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», тому на думку ГУПФ пенсійну виплату позивача приведено у відповідність до чинного законодавства та правомірно обчислено у розмірі 62%.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ст.102 Закону №580-VIII (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом №2262-XII.

Згідно з п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше: за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення; за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Статтею 77 Закону №580-VIII встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах НП. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції (п.2 ч.1 ст.77 вказаного Закону).

Станом на час призначення (08.12.2015) та перерахунку пенсії позивачу (01.09.2016) в системі МВС проведення військово-лікарської експертизи з метою, зокрема, визначення за станом здоров'я придатності до служби в органах внутрішніх справ, військової служби, здійснюється відповідно до «Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України» та «Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України» затверджених наказом МВС від 06.02.2001 №85 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2001 за №164/5355; далі - Положення; Порядок №85 відповідно)

За змістом п.1.2 Положення ВЛК - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі МВС з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС, осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів МВС, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів МВС, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Пуктом 1.1 Порядку №85 передбачено, що медичний огляд проводиться згідно з п. 1.2 Положення з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я (п.1.117 Порядку №85).

Жодних інших подібних нормативно-правових актів, які б окремо встановлювали непридатність до служби в поліції, на сьогоднішній день в системі МВС або НП не існує.

З огляду на наведене, ВЛК при прийняті висновку про непридатність особи до військової служби не можуть вийти за межі формулювань передбачених п.1.117 Порядку №85.

Проте, апелянт зазначає, що застосування положень Порядку №85 суперечить Закону №580-VIII, оскільки з прийняттям останнього такий Порядок не приведений у відповідність вимогам Закону, а Свідоцтво, що видане згідно вимог передбачених Порядком не може вважатися належним документом, який підтверджує факт непридатності позивача через хворобу до служби в поліції, і відповідно братися за основу при визначенні розміру грошового забезпечення для призначення пенсії, так як таке видане ВЛК ГУМВС, а позивач згідно Наказу звільнений зі служби поліції, органи якої не входять до структури МВС.

Такі посилання ГУПФ, апеляційний суд вважає помилковими, оскільки, як станом на день звільнення позивача з поліції так і на час виникнення спірних відносин установлення хвороби поліцейському здійснюється згідно Порядку №85. При цьому, як уже зазначалось, цей Порядок містить вичерпний перелік постанов щодо придатності або непридатності до військової служби (а не до служби в поліції) іншого ж окремого порядку для поліцейських не існує. Розбіжність у формулюваннях наведених у Свідоцтві та п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII жодним чином не спростовує сам факт наявності хвороби, яка установлена поліцейському у відповідності до діючого Порядку, а отже така розбіжність не може слугувати підставою для зменшення відповідачем розміру належної позивачу соціальної виплати.

Крім того, як видно з листа ГУНП від 07.11.2016 №3103/01/13-2016, що був наданий, як відповідь позивачу на його звернення щодо можливості підготовки та направлення до відповідача уточнюючих документів для призначення йому правильного розміру пенсії, при звільненні ОСОБА_1 з поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII порушень вказаного Закону не установлено. Зазначено, що при виданні Наказу ГУНП керувалось нормами Закону №580-VIII, який охоплював усі правовідносини, пов'язані з проходженням та припиненням служби в поліції і мав вищу юридичну силу ніж Порядок №85 (а.с.27-28).

Враховуючи вищенаведене апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Свідоцтво є належним документом, яке підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його непридатність до служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII, а тому останній має право на отримання пенсії за вислугу у років в підвищеному розмірі з урахуванням п. «а» ч.1 ст.13 Закону №2262-XII.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 7 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, а у разі складення у повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді О. Б. Заверуха
О. І. Мікула
Повний текст виготовлений 22 травня 2017 року.