Справа № 610/898/17
Суддя: Носов Г. С.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 610/898/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 року Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Носов Г.С., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зміївського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

06.04.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій протиправними щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; визнання протиправною бездіяльністі щодо невиплати пенсії у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.01.2016 року; зобов"язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.01.2016 року, з урахуванням раніше проведених виплатт; стягнути судові витрати.

Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 14.04.2017 року відкрито скорочене провадження у справі.

Справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що він перебуваючи на обліку в управлінні отримує пенсію за віком. Розмір його пенсії становить 949,00 грн., що нижче встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

20.03.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії відповідно до чинного законодавства України, а саме відповідно ч.3 ст.46 Конституції України, починаючи з 01.01.2016 року.

Рішенням № 169836 від 28.03.2017 року відповідач відмовив у перерахунку пенсії.

Позивач вважає дії (відмову) відповідача протиправними та такими, що порушують його права, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідач надіслав до суду заперечення, в яких зазначив, що позивач перебуває на обліку в управлінні, отримуючи пенсію за віком. При цьому враховано, що позивач має страховий стаж 25 років 0 міс. 3 дні, згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити позивачеві у задоволені позову.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважаю, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у Зміївському об»єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, отримує пенсію за віком відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

20.03.2017 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок пенсії відповідно до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається із копії рішення відповідача № 169836 від 28.03.2017 року відмовлено у перерахунку пенсії ОСОБА_1 так як загальний страховий стаж останнього становить 25 років 3 місяці, тому за наявності страхового стажу меншої тривалості, пенсія за віком встановлюється у розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 28 ч.1 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно зі ст. 28 ч.2 Закону України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач, посилаючись на положення ст. 28 ч.2 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» та п.2 постанови КМУ від 26.03.2008 року № 265 «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» встановив позивачеві пенсію в розмірі 949,00 грн..

Застосування відповідачем положення ст. 28 ч.2 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» суд вважає таким, що суперечить принципу верховенства, гарантованого Конституцією України, та порушує права людини з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Положення Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно роз»яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р., № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності зі ст. 7 ч.2 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про державний бюджет України на 2016 р.» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність:

- з 01 січня 2016 р. встановлено в розмірі 1074 грн;

- з 01 травня 2016 р. встановлено в розмірі 1130 грн;

- з 1 грудня 2016 р. встановлено в розмірі 1247 грн.

Між тим, відповідачем призначено позивачу пенсію в розмірі 949,00 грн., що є меншим від прожиткового мінімум для осіб, які втратили працездатність, яка не може забезпечити нормальне функціонування організму людини, що суперечить вимогам ст. 46 Конституції України, ст. 7 ч.2 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 8 ч.3 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що дії відповідача щодо відмови у перерахунку позивачеві пенсії до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, не відповідають вимогам ст. 46 Конституції України, ст. 7 ч.2 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», вказані дії підлягають визнанню протиправними.

Суд також приймає до уваги, що відповідно до ст. 8 ч.2 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.06 р. по справі „Проніна проти України" констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Здійснюючи позивачеві нарахування та виплату пенсії у розмірі, нижчому від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідач діяв всупереч Конституції України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про зобов'язання пенсійного органу здійснити перерахунок та виплачувати позивачеві пенсію у розмірі, не меншому ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є обґрунтованими.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом 06.04.2017 року .

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99 КАС України строк звернення до суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав позивача відбувалося періодично - кожного місяця, а тому, отримавши пенсію в неналежному розмірі, у нього було достатньо можливостей для своєчасного звернення до суду.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити його права, права позивача підлягають захисту з 06.10.2016 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Однак позивачем не було надано доказів поважності пропуску строку для звернення до адміністративного суду з позовом про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 01.01.2016 року по 05.10.2016 року.

Посилання позивача на приписи ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки пенсія у розмірі прожиткового мінімуму позивачеві не нараховувалась.

Таким чином, позов про проведення перерахунку пенсії за період з 01.01.2016 року по 05.10.2016 року згідно приписів ст. 100 КАС України підлягає залишенню без розгляду.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню з 06.10.2016 року.

Керуючись ст. 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Зміївського об»єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Зміївського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність .

Визнати протиправною бездіяльність Зміївського об»єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 06.10.2016 року.

Зобов"язати Зміївське об»єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, пенсії за віком із підвищенням її до розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 06.10.2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути з Зміївського об»єднананого управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Суддя