Справа № 415/1671/17
Суддя: Коваленко Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/1671/17
Провадження № 2-а/415/103/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі судді Коваленко Н.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського Управління офісу великих платників ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Харківського Управління офісу великих платників ДФС в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії АА № 208652 від 10 березня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності головного бухгалтера ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 165?КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 27 лютого 2017 року Головним державним ревізором-інспектором відділу податкового супроводження підприємств Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС при перевірці картки особового рахунку ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» складено протокол про адміністративне правопорушення, щодо несвоєчасної сплати головним бухгалтером ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» ОСОБА_1 єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у квітні-травні 2016 р. в сумі 10129691,95 грн., за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ч. 5 ст. 165 ? КУпАП. На підставі зазначеного протоколу в.о. заступника начальника Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС, ОСОБА_2, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 10 березня 2017 року, згідно якої за частиною 5 статті 165? позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 5100,00 грн. Позивач вважає що зазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню оскільки, відповідно до вимог ст. 280 КУпАП обовязковою ознакою адміністративного правопорушення, яка має бути зясованою під час розгляду справи, є наявність вини (умисної або необережної) у діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Відповідально до протоколу про адміністративне правопорушення 27.02.2017 р. про несвоєчасну сплату ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за квітень-травень 2016 р. зроблено на підставі картки особового рахунку платника єдиного внеску. Однак, до формування на обліковій картці підприємства заборгованості з єдиного внеску призвело невизнання податковим органом сум єдиного внеску, сплачених від імені та за рахунок позивача ОСОБА_3 підприємством «Хімік» ПАТ АЗОТ» в період з 30.09.2015 р. по 31.12.2015р. та в період з 03.06.2016р. по 09.06.2016 р. Неможливість сплати підприємством єдиного внеску з його банківських рахунків в зазначені періоди стала наслідком арешту рахунків ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ». Арешт на кошти, які містяться на рахунках, що належать ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» було накладено постановою старшого держаного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.09.2015 року та постановою головного держаного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 01.06.2016 року. Враховуючи обєктивну неможливість, внаслідок арешту рахунків, сплати ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» єдиного внеску з його банківського рахунку, з метою своєчасного виконання обовязку зі сплати єдиного внеску, в період з 30.09.2015 р. по 31.12.2015 р., а також з 03.06.2016, р. по 09.06.2016 р. сплата єдиного внеску здійснювалась від імені та за рахунок ПрАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» повіреним - ДП «ХІМІК» ПАТ «АЗОТ», на підставі договору доручення № 35 ФО/15-209 від 20.07.2015 року, своєчасно та в повному обсязі не пізніше 20 числа наступного за звітним місяця, як це передбачено п. 2.1 ч. 2 ст. 6 та ч. 8 ст. 9 Закону № 2464.

Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, відповідно до поштового повідомлення про вручення поштового відправлення.

Розглянувши відомості про належне повідомлення сторін про час, дату та місце розгляду справи, беручи до уваги заяву представника позивача про слухання справи за його відсутності, враховуючи положення ч. 6 ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно вимог ст. 41 КАС України.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 4, 6 ст. 128 КАС України судом вирішено розглянути справу в письмовому провадженні без проведення судового засідання та, відповідно, без складання журналу судового засідання.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 17 лютого 2017 року №43 серії АА №710963, ОСОБА_1, головного бухгалтера ПАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» притягнуто до адміністративної відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування у квітні-травні 2016 р. в сумі 10129691,95 грн., за що передбачена адміністративна відповідальність відповідно до ч. 5 ст. 165 ? КУпАП.

Згідно копії постанови про накладення адміністративного стягнення від 10 березня 2017 року серії АА №208652 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 165?КУпАП у вигляді штрафу в сумі 5100,00 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом.

Перевіряючи вказані висновки відповідача, а відтак і прийняту на їх підставі спірну постанову, на відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Статтею 14 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі також - КУпАП) встановлено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв'язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров'я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов'язків.

Відповідно до частини 4 статті 165-1 КУпАП несплата або несвоєчасна сплата єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у тому числі авансових платежів, у сумі більше трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичну особу - підприємця або особу, яка забезпечує себе роботою самостійно, від вісімдесяти до ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частини 1 статті 234-2 КУпАП органи доходів і зборів розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням порядку приймання готівки для подальшого її переказу (стаття 163-13), порушенням порядку проведення готівкових розрахунків та розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги) (стаття 163-15), ухиленням від подання декларації про доходи (стаття 164-1), порушенням законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (стаття 165-1), порушенням порядку припинення юридичної особи (частини третя - шоста статті 166-6), перешкоджанням уповноваженим особам органів доходів і зборів у проведенні перевірок (стаття 188-23).

Щодо суті самого порушення, судом встановлено наступне.

20.07.2015 року між ПАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» (довіритель) та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» (повірений) укладений договір доручення №35/ФО/15-209, відповідно до пунктів 1.1., 1.2 якого повірений зобов'язується від імені та за рахунок довірителя виконувати грошові зобов'язання. Виконані грошові зобов'язання, вчинені повіреним на виконання цього договору, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов'язки довірителя, про що свідчить копія зазначеного договору.

Згідно копії додаткової угоди №1 до Договору доручення №35/ФО/15-209 від 20.07.2015 року, укладеної 31 грудня 2015 року між ПАТ «Сєверодонецьке обєднання АЗОТ» (довіритель) та ДП «Хімік» ПАТ «Азот», пункт 10.2 викладено у наступній редакції: строк дії цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору, та закінчується 31 грудня 2016 року.

На виконання умов вищевказаного договору ДП «Хімік» ПАТ «Азот» було сплачено суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що свідчать надані позивачем платіжні доручення, в яких зазначено призначення платежу, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Відповідно до пункту 1.2 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно ч. 2 ст. 6 та частини 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з пунктом 10 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Таким чином, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 7 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI, єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно ч. 9 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», передача платниками єдиного внеску своїх обов'язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Відповідно до ст. 1003, ч. 1 ст. 1004, ч. 1 ст. 1005, ч. 1 ст. 1007 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Повірений повинен виконати дане йому доручення особисто. Довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Таким чином, основним змістом договору доручення є зобов'язання повіреного вчинити певні юридичні дії від імені та за рахунок довірителя.

Укладеним договором доручення передбачені чіткі юридичні дії, які має вчинити повірений, а саме: виконувати грошові зобов'язання, перерахувати єдиний соціальний внесок.

В даному випадку ДП «Хімік» ПАТ «Азот», перераховуючи соціальний внесок, діяв як повірений від імені позивача, а не як самостійний платник.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач виконав свої зобов'язання зі сплати єдиного внеску шляхом вчинення дій від імені позивача повіреним на підставі договору доручення. Крім того, слід зазначити, що внаслідок таких дій позивача ніяких негативних наслідків не наступило, а навпаки кошти своєчасно надійшли до відповідача.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Аналіз законодавчих норм, заперечення позивача щодо вчинення адміністративного правопорушення дає підстави суду дійти висновку, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростувати позицію позивача, проте жодних доказів, суду не надано.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що аналогічна практика щодо вирішення подібних спірних правовідносин міститься в ухвалі Вищого адміністративного суду України по справі № К/800/18754/16 від 26.01.2017 року.

Крім того, слід звернути увагу на те, що згідно з частиною першою статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Відповідно до п. п. 1, 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Листом від 02.08.2013 №6802-0-4-13/11 Міністерство юстиції України роз'яснило, що в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Згідно із частині 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що виявлення порушення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме несвоєчасне подання (подання за невстановленою формою) звітності з єдиного внеску, несплати або несвоєчасної сплати єдиного внеску є підставою для складання протоколу про адміністративне правопорушення. З огляду на те, що законом передбачено граничний термін подання звіту та граничний термін сплати єдиного внеску до фіскального органу, а норма містить формальний склад правопорушення щодо події неподання або несвоєчасного подання (подання за невстановленою формою) звітності з єдиного внеску, несплати або несвоєчасної сплати єдиного внеску, то термін правопорушення необхідно обчислювати на наступний день граничного строку подання звітності або сплати внеску з урахуванням норм ст. 38 КУпАП.

Тобто, відлік строку для застосування адміністративного стягнення за несвоєчасну сплату єдиного внеску повинен починатися саме з того дня, який є граничним терміном сплати єдиного внеску до фіскального органу за відповідний місяць, а не з дати складання акту перевірки фіскальним органом, оскільки несвоєчасна сплата єдиного внеску не є триваючим правопорушенням.

В ході судового розгляду встановлено, що порушення за які позивача притягнуто до адміністративної відповідальності оскаржуваною постановою мали місце у квітні-травні 2015 року, в свою чергу відповідач застосував відносно останньої адміністративне стягнення у березні 2017 року, тобто за межами строку встановленого статтею 38 КУпАП, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову.

Оскільки, накладення адміністративного стягнення відбулося поза межами строків, встановлених ст.38 КУпАП, оскаржена постанова підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАСУ).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 86 КАС України).

Частиною 2 статті 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх, належних та допустимих доказів.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним та достатнім способом відновлення порушеного права позивача є саме скасування спірної постанови про накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням наведеного та оцінюючи наявні у матеріалах справи докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі згідно зі ст. 94 КАС України суд враховує, що позов задоволено, а отже наявні підстави для присудження на користь позивача всіх понесених судових витрат зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського Управління офісу великих платників ДФС про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 10 березня 2017 року серії АА № 208652 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 165? КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн.

Стягнути з Харківського Управління Офісу великих платників податків ДФС за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1, адреса місця реєстрації: Луганська область, м. Лисичанськ, кв-л. ЦентральныйАДРЕСА_1, у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного проваджені або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.В. Коваленко