Справа № 808/1069/17
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року 11:47Справа № 808/1069/17 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Печерикиної А.О. та представників

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27 квітня 2017 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 (далі позивач або ОСОБА_3С.) до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач або ЗОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача №5-17 від 30.06.2015.

На обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що за ним зареєстрований легковий автомобіль LEXUS RX 350, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. У липні 2015 року він отримав податкове повідомлення-рішення №5-17 від 30.06.2015, яким до нього податковим органом визначено податкове зобовязання зі сплати транспортного податку за 2015 рік у сумі 25000,00 грн. Однак, згідно з нормами Податкового кодексу України, місцевим радам надано право встановлювати відповідним рішенням транспортний податок та його розмір. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів, в іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим. Оскільки місцевою радою таке рішення не приймалося та не було оприлюднене до 15 липня 2014 року то застосування податковим органом положень статті 267 ПК України з метою оподаткування транспортним податком не може мати місце у 2015 році.

Ухвалою суду від 03.05.2017 року відкрито провадження у справі №808/1069/17, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 18 травня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив, зазначив, що у власності позивача перебуває легковий автомобіль, який є обєктом оподаткування, відповідно до пп.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України у редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин та визначала як об'єкт оподаткування легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., у зв'язку з чим відповідачем здійснено нарахування позивачу транспортного податку. З підстав викладених в запереченнях на адміністративний позов (вх.№14121 від 18.05.2017) просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні 18 травня 2017 року на підставі ст.160 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Судом зясовано та не заперечується сторонами, що позивачу на праві власності належить транспортний засіб марки LEXUS RX 350, 2013 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 3456 куб. см., державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований 20.08.2013.

30 червня 2015 року контролюючим органом складено податкове повідомлення - рішення №5-17, яким відповідача зобов'язано протягом 60 днів з дня отримання рішення сплатити транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. 00 коп.

Як зазначено у податковому повідомленні-рішенні, воно прийнято згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України.

Підпунктом 54.3.3. пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Статтею 267 Податкового кодексу України визначені платники транспортного податку, об'єкт оподаткування, база оподаткування, податковий період, а також порядок нарахування та сплати цього податку.

Пунктом 81 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 статтю 267 Податкового кодексу України було викладено в новій редакції. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень вказаного Закону, він набрав чинності з 01.01.2015.

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України (в редакції від 28.12.2014), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Згідно з підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (тут і далі - у редакції, чинний на час виникнення правовідносин між сторонами), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (підпункт 267.2.1. пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України).

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (підпункт 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України).

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (п. 267.4. ст. 267 Податкового кодексу України).

За підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період при сплаті транспортного податку дорівнює календарному року.

При цьому, календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

Річний обсяг повинен обчислюватися за календарний рік, а не за будь-які 12 місяців за вибором податкового органу.

Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №21-94а13 від 16.04.2013.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (пп. 267.6.2. п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 265 Податкового кодексу України, транспортний податок є елементом податку на майно.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1. статті 10 Податкового кодексу України, податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з частиною 1 статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи місцевого самоврядування встановлюють місцеві податки і збори відповідно до Податкового кодексу.

Пунктом 8.3 статті 8 Податкового кодексу України встановлено, що до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 органам місцевого самоврядування рекомендовано у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з пунктом 12.5 статті 12.5 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Таким чином, податкові зобов'язання з місцевого податку можуть визначатися податковим органом лише в разі, якщо міська рада своїм рішенням встановила цей місцевий податок.

При цьому, визначення податкових зобов'язань з місцевого податку розпочинається не раніше, ніж настання наступного бюджетного періоду (року), що настає за періодом (роком), в якому прийняте відповідне рішення міської ради.

Аналогічні приписи містить і підпункт 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, відповідно до якого одним із принципів податкового законодавства є стабільність, коли зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з частиною 1 статті 3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Окрім того, порядок формування дохідної частини бюджетів визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, яка встановлює, що закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Таким чином, бюджетний період, в якому повинен був застосовуватись транспортний податок є 2016 рік.

Отже, правила стосовно визначення податкового зобов'язання щодо транспортного податку у розмірі 25000 гривень за легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, встановлені статтею 267 Податкового кодексу України (з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 та підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 цього Кодексу) не підлягали застосовуванню раніше 2016 року.

Щодо посилань відповідача на приписи п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, відповідно до якої, якщо міська рада не прийняла рішення, що є обовязковим, згідно цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення, справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальних ставок, суд зазначає, що в даному випадку приписи зазначеної норми не підлягають застосуванню, оскільки рішення радою було прийнято, тобто мають місце інші правовідносини. Так, 15.01.2015 Запорізькою міською радою було прийнято Рішення №8 «Про встановлення податку на майно (в частині транспортного податку)». Натомість, правовідносини що склалися в даному випадку, певною мірою врегульовано п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, а саме - оскільки рішення про встановлення місцевих податків та зборів не було офіційно оприлюднено відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період), то норми такого рішення підлягають застосуванню не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Суд також критично ставиться до посилання відповідача на те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не вносились зміни до елементів податків та зборів, ним запроваджено новий вид податку «транспортний податок», оскільки на думку суду введення у систему податків нового виду податку є нічим іншим як зміна податків, яка згідно вимог п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України не може бути здійснена протягом бюджетного року.

Відповідно до пп.4.1.9 п.4.1. ст.4 Податкового кодексу України одним з принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство, є принцип стабільності, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Також пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 Податкового кодексу України задекларовано принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Зазначені принципи в повній мірі відповідають концепції якості законодавства з точки зору тлумачення у світлі практики Європейського суду з прав людини, викладеній у низці рішень (зокрема, «Шпачек s.r.o» проти Чеської Республіки (Љpaиek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95, п. 54, від 9 листопада 1999 року; «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], заява № 33202/96, п. 109, ECHR 2000-I; «Сєрков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/0, п.п.34-35, від 7 жовтня 2011 року), відповідно до якої законодавство повинно бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено транспортний податок, прийнятий 28.12.2014 та оприлюднений 31.12.2014, рішення Запорізької міської ради № 8 «Про встановлення податку на майно (в частині транспортного податку)», яким на території міста Запоріжжя встановлений транспортний податок, прийнято 15.01.2015, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у 2015 році є протиправним, у зв'язку з чим позов про його скасування є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

З огляду на викладене адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області від 30 червня 2015 року №5-17.

3. Судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійки присудити на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ю.П.Бойченко