Справа № 521/21913/16-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 521/21913/16-а

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Сегеда О.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Градовського Ю.М.
судді -Лукянчук О.В.
при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та скасування постанов у справах про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом (з врахуванням уточнень від 13.03.2017 року а.с.58) до Одеської митниці Державної фіскальної служби України (надалі - відповідач, Митниця), в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови Митниці в справах про порушення митних правил №0104/50000/15 від 22.04.2015 року та №0411/50007/15 від 15.09.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.485 МК України. Вважає, що при винесенні даних постанов відповідачем були порушені вимоги ст.489 МК України, а саме не встановлені усі обставини, які підлягають з'ясуванню при розгляді справ про порушення митних правил, тобто залишилися без будь-якої уваги обставини відсутності у нього умислу на скоєння цього порушення.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2015 року о 10 годині 30 хвилин в пункті пропуску «Рені-Джюрджюлешть-авто» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» на в'їзд в Україну прибув легковий на автомобіль НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, який прямував з Болгарії (м. Пловдів) до України (м. Одеса) під керуванням громадянина ОСОБА_5, який надав для ввезення вказаного автомобілю у режимі тимчасового ввезення та митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_5, виданий МВР Пловдів 25.10.2012 року, дійсний до 25.10.2017 року.

Посадовими особами митного органу відповідно до листа Ізмаїльського прикордонного загону від 12.02.2015 року №51/108 та на підставі оцінки й аналізу ризиків для проведення поглибленого догляду даного транспортного засобу та особистих речей водія, автомобіль НОМЕР_2 було виведено в «червоний коридор» для проведення поглибленого догляду, в ході якого у позивача було виявлено паспорт громадянина України на його ім'я, серії НОМЕР_6, виданий 29.11.2013 року Київським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області, в якому було зазначено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Також було складено акт про проведення огляду від 12.02.2015 року, в якому зазначено, що позивач у присутності двох свідків від підпису відмовився.

Посадовою особою Митниці у відношенні позивача було складено протокол про порушення митних правил №0104/50000/15 від 12.02.2015 року за статтею 485 МК України, в якому зазначено, що позивач, як громадянин України, маючи статус громадянина-резидента, при ввезенні на митну територію України автомобілю НОМЕР_3 заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив противоправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Сума несплачених митних платежів, які підлягали б сплаті при ввезені зазначеного транспортного засобу громадянином-резидентом, попередньо складає 641572,17 грн..

З змісту вказаного протоколу вбачається, що позивач відмовився від дачі пояснень, заповнення декларації, підписання та одержання копії протоколу, тому примірник протоколу про порушення митних правил №0104/50000/15 від 12.02.2015 року було направлено йому за вказаною у паспорті адресою: АДРЕСА_1.

Вказані факти підтверджуються письмовими поясненнями громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

22.04.2015 року заступником начальника Одеської митниці ДФС відносно позивача була винесена постанова по справі про порушення митних правил №0104/50000/15 від 22.04.2015 року, якою позивач був визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що на день вчинення порушення становить 1737862,65 грн..

Крім того, 02.05.2015 року о 01 годині 19 хвилин в пункті пропуску «Віноградівка-Вулканешти» митного поста «Ізмаїл» Одеської митниці ДФС по смузі руху «зелений коридор» на в'їзд в Україну позивач ОСОБА_5 знову прибув на легковому автомобілі НОМЕР_1, країна реєстрації Болгарія, який знов надав для ввезення вказаного автомобілю у режимі тимчасового ввезення та для митного оформлення паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_5, виданий МВР Пловдів 25.10.2012 року, дійсний до 25.10.2017 року.

Оскільки відповідно до листа Ізмаїльського прикордонного загону від 12.02.2015 року №51/108 позивач має паспорт громадянина України серії НОМЕР_6, виданий 29.11.2013 року Київським РВ у м.Одесі ГУДМС України в Одеській області, та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, та на підставі оцінки й аналізу ризиків для проведення поглибленого догляду даного транспортного засобу та особистих речей водія, автомобіль НОМЕР_2, було виведено в «червоний коридор» для проведення поглибленого догляду.

За результатами проведеного огляду працівниками Митниці було складено акт про проведення огляду транспортного засобу, а також у відношенні позивача знову було складено протокол про порушення митних правил №0411/50007/15 за ознаками ст.485 МК України.

15.09.2015 року заступником начальника Одеської митниці ДФС відносно позивача також була винесена постанова по справі про порушення митних правил №0411/50007/15 від 15.09.2015 року, якою він був визнаний винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 1737862,65 грн..

З висновків, які викладені в спірних постановах митниці слідує, що оскільки позивач має паспорт громадянина України, в якому є відмітка про його реєстрацію постійного місця проживання на території України, тому він мав статус громадянина-резидента, а тому згідно ч.3 ст.380 МК України мав право на тимчасове ввезення зазначеного транспортного засобу лише після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Однак позивач, маючи статус громадянина-резидента, при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Слід зазначити, що ні в позовній заяві, ні в ході судового розгляду даної справи позивач не висував жодних зауважень стосовно дотримання відповідачем процедури притягнення його до відповідальності за порушення митних правил, а також стосовно дотримання його прав, передбачених ст.498 МК України, та правильності визначення відповідачем митної вартості вищевказаного автомобіля, яка стала підставою для розрахунку штрафу.

Представник позивача в ході судового засідання суду апеляційної інстанції підтвердила відсутність зауважень, стосовно процедури розгляду відносно позивача справи про порушення митних правил та правильності визначення відповідачем митної вартості вищевказаного автомобіля, та пояснила, що позивач не погоджується лише з тим, що в його діях є склад правопорушення, передбаченого ст.. 485 МК України.

Відповідно до ч.3 ст.72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 12.02.2015 року та на 02.05.2015 року позивач мав постійне місце проживання в Україні, у зв'язку з чим він мав статус резидента (в розумінні вимог Митного кодексу України) та відповідні права та обов'язки щодо порядку проходження митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, передбаченого Митним кодексом України, а тому при тимчасовому ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації та заявивши органу доходів і зборів України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції.

Стаття 485 МК України, за якою позивача притягнуто до відповідальності, передбачає наступне:

Заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Як вбачається з оскаржуваних постанов позивачем було порушено ст.380 МК України, яка встановлює правила тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування на митну територію України, як громадянами-резидентами так і громадянами-нерезидентами.

Так, відповідно до ч.2 цієї статті транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Згідно ч.3 вказаної статті тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Позиція відповідача полягає у тому, що позивач ввіз на територію України автомобіль НОМЕР_4 як громадянин Болгарії на підставі ч.2 ст.380 МК України, тобто без сплати митних платежів, хоча як громадянин Украйни позивач повинен був ввезти цей автомобіль згідно з вимогами ч.3 ст.380 МК України, тобто після сплати всіх митних платежів.

Така позиція відповідача обґрунтовується з посиланням на п.1 ст.2 Закону України «Про громадянство України», якою встановлено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Колегія суддів погоджується з такою позицією відповідача, оскільки наявність у позивача громадянства України, навіть при наявності у позивача паспорта громадянина Болгарії, зобов'язувала його ввозити на територію України вищевказаний автомобіль виключно в статусі громадянина України, оскільки ст.2 Закону України «Про громадянство України» не передбачає альтернативи у визначенні громадянства особи, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави у правових відносинах з державними органами України.

Такий висновок узгоджується з положенням «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення».

Так, відповідно до ст.2 п.«а», ст.5 п.«b» і ст.6 Додатку С «Стамбульської Конвенції про тимчасове ввезення» користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції транспортні засоби комерційного чи приватного використання. Для того, щоб можна було скористатись правами на пільги, що надаються цим Додатком, транспортні засоби приватного використання повинні бути зареєстрованими на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і ввозитись та використовуватись особами, які постійно проживають на такій території. Згода на тимчасове ввезення транспортних засобів надається без вимагання митного документа або гарантії.

Дана Конвенція, як міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, не встановлює інших правил, ніж ті, що встановлені ст.2 Закону України «Про громадянство України».

Тобто, ця Конвенція не надає особі, яка одночасно має громадянство України та громадянство іншої держави, права на свій розсуд визначати в якому статусі їй виступати у правових відносинах з державними органами України - в якості громадянина України (резидента), чи в якості громадянина іншої держава (нерезидента).

Колегія суддів вважає, що позивач, як особа, що одночасно має громадянство України та громадянство Болгарії, при ввезені вищевказаного автомобіля на територію України повинен був задекларувати його як громадянин України і відповідно до вимог ч.3 ст.380 МК України сплатити необхідні митні платежі.

Дії позивача по ввезенню цього автомобіля на територію України в статусі громадянина Болгарії, тобто в якості нерезидента України, на думку колегії суддів були направлені на ухилення від сплати митних платежів, які передбачені ч.3 ст.380 МК України, а тому такі дії позивача могли бути кваліфіковані відповідачем за ст.485 МК України.

Розмір штрафу за спірними постановами відповідає розміру, встановленому ст.485 МК України - 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

В матеріалах наданих відповідачем адміністративних справ про порушення митних правил №0104/50000/15 та №0411/50007/15 містяться відповідні розрахунки митної вартості вищевказаного автомобіля станом на дату вчинення порушення, копії яких долучені до матеріалів даної справи і правильність яких позивачем не заперечується.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 травня 2017 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський