Справа № 522/18121/16-а
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р. Справа № 522/18121/16-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Кравчук Т.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Діденко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року по справі за адміністративним позовом Одеської міської ради до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В., 3-тя особа: Приватне підприємство "Ентерпрайз" про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А :

Одеська міська рада звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В., 3-тя особа: Приватне підприємство "Ентерпрайз" уточнивши який просила визнати протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко А.В. з винесення постанови про накладення штрафу від 07.09.2016р. у виконавчому провадженні №49740574 та скасувати постанову цього виконавця від 07.09.2016р. ВП №49740574 про накладення штрафу.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року адміністративний позов Одеської міської ради до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Мельниченко Анни Володимирівни, третя особа - приватне підприємство «Ентерпрайз», про визнання дій з винесення постанови протиправними та скасування постанови державного виконавця від 07.09.2016р. у виконавчому провадженні №49740574 про накладення штрафу - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Одеська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування судового рішення, в зв'язку з тим, що воно є необґрунтованим, незаконним та постановлено з порушенням норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що19.10.2006р. Приморським районним судом м. Одеси прийнято постанову, якою визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради в особі управління земельних ресурсів Одеської міської ради та зобов'язано Одеську міську раду укласти з ПП «Ентерпрайз» договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12. Постанова набрала законної сили 30.10.2006р.

25.01.2007р. Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист, а 27.01.2007р. відкрито виконавче провадження з виконання зазначеної постанови та надано Одеській міській раді семиденний строк для добровільного виконання.

Одеською міською радою в добровільному порядку вищезазначене рішення суду виконано не було, у зв'язку з чим державним виконавцем двічі застосовано до боржника штрафні санкції та 19.03.2007р. виконавче провадження закінчено через неможливість виконати рішення без участі боржника. Одеська міська рада рішення суду не виконала.

24.12.2014р. Приморським районним судом, у зв'язку з втратою виконавчою службою виконавчого листа, приватному підприємству «Ентерпрайз» видано його дублікат та поновлено строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання.

07.10.2014р. ПП «Ентерпрайз» сплатило на користь Одеської міської ради повну вартість земельної ділянки площею 0,0530 га за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12 згідно висновку Одеського міського управління земельних ресурсів Держкомзема України N 22/м від 25.05.2006 р. "Про експертну грошову оцінку земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу на без конкурентному ринку".

Проте й після цього Одеська міська рада не виконала постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року у справі N 2а-2604/06 та не уклала з ПП "Ентерпрайз" договір купівлі-продажу земельної ділянки.

06.08.2015 року ПП "Ентерпрайз" звернулось до відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ в Одеській області із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006 року.

11.08.2015р. державним виконавцем винесено постанову, якою відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015р., залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016р., визнано незаконною та скасовано постанову державного виконавця від 11.08.2015р. про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язано УДВС ГТУЮ в Одеській області відкрити виконавче провадження з примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006р.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суд України від 08.04.2016р. відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Одеської міської ради на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2015р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016р.

29.12.2015р. за заявою ПП «Ентерпрайз» та згідно дублікату виконавчого листа від 12.01.2015р. старшим державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006р., якою зобов'язано Одеську міську раду укласти з ПП «Ентерпрайз» договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12.

Боржнику також було вказано про необхідність самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Не погодившись з відкриттям виконавчого провадження Одеська міська рада звернулася у січні 2016р. з адміністративним позовом до Приморського районного суду м. Одеси, в якому просила визнати протиправною та скасувати відповідну постанову старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 29.12.2015р.

22.03.2016р., задовольняючи клопотання Одеської міської ради, Приморським районним судом м. Одеси винесено ухвалу, якою в якості забезпечення адміністративного позову зупинено дію постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 29.12.2015р.

Постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 11.04.2016р. виконавче провадження зупинено.

06.07.2016р. Одеським апеляційним адміністративним судом скасовано ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2016р.

Відповідно до постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 27.07.2016р. виконавче провадження поновлено.

19.08.2016р. Приморським районним судом м. Одеси винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову Одеської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області від 29.12.2015р. про відкриття виконавчого провадження.

Постанова Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2016р. не була оскаржена та набрала законної сили.

07.09.2016р. постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області за невиконання без поважних причин вимог виконавчого листа №2а-2604/06, виданого Приморським районним судом м. Одеси 12.01.2015р. про зобов'язання Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12 з ПП «Ентерпрайз» на Одеську міську раду накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Не погодившись з накладенням штрафу позивач оскаржив дії державного виконавця з винесення постанови та відповідну постанову до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення державним виконавцем штрафу на Одеську міську раду за невиконання без поважних причин судового рішення, не призвело до порушення її прав або охоронюваних законом інтересів, а навпаки, направлено на мотивування і примушення боржника до виконання постанови суду від 19.10.2006р. та дотримання принципу верховенства права в контексті обов'язковості виконання остаточного судового рішення.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Станом на момент винесення оскаржуваної Одеською міською радою постанови державного виконавця був чинний Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон України №606-XIV від 21.04.1999р.), відповідно до ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами 1 та 2 ст. 2 цього Закону було передбачено, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України №606-XIV від 21.04.1999р. державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Згідно ст.5 Закону України №606-XIV від 21.04.1999р. вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Стаття 6 вказаного Закону визначає, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Частиною першою ст.27 цього Закону було передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другоюстатті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Вимогами частин першої та другої ст.75 Закону України №606-XIV від 21.04.1999р. визначено, що після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другоюстатті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до ст.89 Закону України №606-XIV від 21.04.1999р. у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Отже, законодавством передбачено обов'язковість виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а також заходи юридичного впливу на особу-боржника, яку судом зобов'язано вчинити певні дії, та яка без поважних причин не вчиняє дій на виконання такого рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, 07.09.2016р. постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області за невиконання без поважних причин вимог виконавчого листа №2а-2604/06, виданого Приморським районним судом м. Одеси 12.01.2015р. про зобов'язання Одеської міської ради укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0530 га, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 12 з ПП «Ентерпрайз» на Одеську міську раду накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

При цьому , колегія суддів зазначає, що рішення суду, за невиконання якого на Одеську міську раду накладено штраф, було ухвалене Приморським районним судом ще 19 жовтня 2006 року, яке набрало законної сили 30.10.2006 року, тобто це рішення не виконується більше десяти років.

Водночас, колегія суддів виходить із міжнародних зобов'язань взятих на себе Україною.

Так, виходячи з положень ч.1 ст.9 Конституції України та відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою ст.6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (п.68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява N 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява N 41510/98, п. 27). Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява N 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року N 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Отже, правомірним є посилання суду першої інстанції, що Одеська міська рада зобов'язана була в своїй діяльності врахувати вказані положення Конвенції та правові висновки Європейського суду з прав людини, головним аспектом (ratio decidendi) яких є положення про те, що не може залишатися невиконаним рішення суду, яке набрало законної сили.

Доводи апелянта щодо неможливості виконання судового рішення в установлений державним виконавцем семиденний строк, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останньому на законодавчому рівні надано право повідомляти державного виконавця про існування обставин, які ускладнюють виконання рішення, однак Одеською міською радою не було вчинено щодо цього жодний дій.

Посилання апелянта на те, що невиконання судового рішення було спричинено тим, що він не отримував постанови державного виконавця від 27.07.2016р. про поновлення виконавчого провадження, а тому у нього не було достатньо часу для виконання рішення суду, є необґрунтованим, оскільки як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, державний виконавець наклав штраф, який оскаржує Одеська міська рада, у виконавчому провадженні з виконання постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19.10.2006р., а тому, знаючи з моменту ухвалення даного рішення про необхідність його виконання, Одеська міська рада на протязі десяти років не виконала обов'язку, покладеного на неї судовим рішенням, що є несумісним з принципом верховенства права та права особи на справедливий суд.

Твердження ж апелянта про відсутність земельної ділянки площею 530 кв.м, щодо якої суд зобов'язав укласти договір купівлі - продажу, колегія суддів вважає, що не підставою уникнення від його виконання.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 07.09.2016р. ВП №49740574, оскільки судовим розглядом встановлено обставини, що свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення на користь приватного підприємства «Ентерпрайз» в контексті тих зобов'язань, що були покладені на Одеську міську раду за цим рішенням.

При цьому апелянтом у справі не наведено жодної обґрунтованої причини, поважність якої доводила, що вона з незалежних від неї обставин не могла виконати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2006 року у справі N 2а-2604/06.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в постанові, та не можуть бути підставами для її скасування.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської міської ради - залишити без задоволення, а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко