Справа № 363/301/17
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

12 травня 2017 року м. Київ К/800/15638/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року, позов задоволено: визнано протиправними дії та зобов'язано до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області зарахувати ОСОБА_1 в стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, половину строку навчання за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка в період з 01.09.1983 р. по 30.06.1988 р., що складає 2 роки 5 місяців, а також роботи в органах прокуратури в період з 01.08.1988 р. по 13.04.2004 р., що становить 15 років 8 місяців 13 днів; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області починаючи з 29 вересня 2016 року нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру з урахуванням вже сплачених сум.

Судами встановлено, що постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року №5157-V111 "Про звільнення суддів" позивача звільнено з посади судді Києво-Святошинського районного суду Київської області у зв'язку з поданням заяви про відставку, а наказом голови суду від 28 вересня 2016 року відраховано зі штату суду у зв'язку зі звільненням з посади судді у відставку.

29.09.2016 р. позивач звернувся з заявою і поданням Києво-Святошинського районного суду Київської області до Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у Вишгородському районі Київської області позивачу призначено вид утримання - довічне грошове. Загальний процент розрахунку утримання від заробітку становить 80 %. При цьому відповідачем було зараховано наступний стаж: 11 років 1 місяць 12 днів роботи на посаді - судді; 14 років 10 місяців 23 дні роботи на прокурорсько-слідчих посадах, а також 2 роки 18 днів військової служби.

Судові рішення мотивовані тим, що позивач має право на призначення йому довічного грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди, оскільки до вказаного стажу позивача на посади судді необхідно зарахувати стаж роботи в органах прокуратури та половину строку навчання за денною формою в Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-Х11 (в редакції чинній станом на час набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI в редакції від 7 липня 2010 року) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до вимог пункту 11 Прикінцевих положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 7 липня 2010 року № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 р. № 192-VIІ (набрав чинності 29 березня 2015 року), яким внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" 7 липня 2010 року № 2453-VI, не містять положення стосовно збереження за суддями стажу роботи, який на момент набрання ним чинності надавав їм право на певний розмір доплати за вислугу років або право на вихід у відставку.

Відсутність такої норми є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією і законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може були звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Конституційний суд України в рішенні від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

У зв'язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Зокрема, частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Отже судді, стаж роботи яких на момент набрання чинності Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд" надавав право на певний розмір щомісячного довічного грошового утримання із набуттям чинності вказаним законом право на отримання такого грошового утримання не втрачають, тому, відповідно, позивач має право отримувати грошове утримання у відставці в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді із урахуванням його стажу роботи.

У касаційній скарзі Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України у Київській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що під час призначення позивачу довічного грошового утримання судді у відставці відповідач керувався положеннями статті 137 Закону України 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", якою не передбачено можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді періодів, які просить зарахувати позивач.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і не дають підстав вважати, що судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень, в яких надана відповідна оцінка доказам, у тому числі доводам касатора, які він зазначав також у судах попередніх інстанцій, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній аргументи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 10 лютого 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.К. Черпак