Справа № 803/1847/16
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/1713/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Костіва М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Гнатик А.З.,

а також сторін (їх представників):

від відповідача ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській обл. на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб,-

В С Т А Н О В И Л А:

19.12.2016р. позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції /ОДПІ/ Головного управління /ГУ/ ДФС у Волинській обл. № 485/13/03-18-17-04 від 22.06.2015р.; судові витрати покласти на відповідача (а.с.3-4).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл. форми «Ф» № 485/13/03-18-17-04 від 22.06.2015р.; вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с.32-37).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, постанову суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 ОДПІ ГУ ДФС у Волинській обл., яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.41-44).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що при вирішенні наведеного спору норми пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу /ПК/ України слід вважати спеціальними; транспортний податок як обовязковий місцевий податок підлягає сплаті, виходячи з норм ст.267 ПК України, починаючи з 01.01.2015р., безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, визначеному пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 вказаного Кодексу.

Окрім цього, невірними слід вважати покликання позивача на принцип стабільності, оскільки зміни до будь-яких елементів податків та зборів не вносилися, а також податки та збори не змінювалися протягом року. Разом з тим, був запроваджений новий вид податку транспортний податок.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність таких обставин; невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи, позивач є власником легкового автомобіля «Lexus RX 350», 2012 року випуску, із обємом двигуна 3456 куб.см, який зареєстрований за нею 04.07.2012р. (а.с.25-26).

Оскільки позивач є власником зареєстрованого в Україні легкового автомобіля, який використовувався до 5-ти років і має обєм двигуна понад 3000 куб.см, тому остання віднесена до кола платників транспортного податку.

На підставі пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України відповідачем скеровано на адресу позивача податкове повідомлення-рішення № 485/13/03-18-17-04 від 22.06.2015р., яким визначено позивачу суму податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб в розмірі 25000 грн. (а.с.5).

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги тим, що спірне податкове повідомлення-рішення не містить посилань на рішення органів місцевого самоврядування. Безпосереднє встановлення місцевих податків та зборів (в тому числі транспортного податку) віднесено нормами ПК України до компетенції сільських, селищних, міських рад. Рішення таких органів про встановлення місцевих податків та зборів підлягає офіційному оприлюдненню до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких податків та зборів. В іншому випадку такі податки і збори вводяться не раніше наступного бюджетного року, що настає за плановим роком.

Звідси, оскільки транспортний податок введений в дію з 01.01.2015р. без дотримання вимог ПК України, правові підстави для визначення позивачу податкових зобовязань з цього податку є відсутніми.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки вони не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та не відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Законом України № 71-VIII від 28.12.2012р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності з 01.01.2015р. до ПК України внесені зміни (в тому числі до ст.267 згаданого Кодексу), якими фактично запроваджено транспортний податок.

Так, відповідно до приписів ст.267 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин):

пп.267.1.1 п.267.1 - платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

пп.267.2.1 п.267.2 - об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см.

пп.267.4 - ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

пп.267.6.1 п.267.6 - обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

пп.267.6.2 п.267.6 - податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Звідси, згідно прямої вказівки закону транспортний податок є обовязковим до нарахування і справляння, починаючи з 01.01.2015р.

В частині доводів позивача про неможливість визначення відповідачем податкових зобовязань з транспортного податку за 2015 рік без відповідного рішення органу місцевого самоврядування колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.10.2 ст.10 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 цього Кодексу рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Приписами пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 зазначеного Кодексу передбачено, що у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Виходячи з системного аналізу наведених норм слідує, що при вирішенні питання про співвідношення цих норм в правовому регулюванні місцевих податків норма пп.12.3.5 ПК України є спеціальною. У зв'язку з наведеним, транспортний податок, як обов'язковий місцевий податок, підлягає сплаті, виходячи з норм ст.267 ПК України, починаючи з 1 січня 2015 року, безвідносно до прийняття місцевою радою рішення щодо цього податку в порядку, встановленому пп.12.3.4 п.12.3.4 ст.12 ПК України.

Таким чином, своєчасність або несвоєчасність прийняття міською радою рішення про встановлення транспортного податку не впливає на можливість його справляння, оскільки такий податок до прийняття рішення міської ради має справлятися виходячи з норм ст.267 ПК України.

Окрім цього, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Рішенням ОСОБА_2 міської ради № 69/5 від 28.01.2015р. встановлено на території м.Луцька транспортний податок та затверджено Положення про транспортний податок у м.Луцьку (а.с.16-17).

Додатково колегія суддів враховує, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не визнаний неконституційним, його дія не зупинена в установленому порядку.

Також під час судового розгляду не надано доказів визнання протиправним та скасування в судовому порядку рішення ОСОБА_2 міської ради № 69/5 від 28.01.2015р.

Стосовно дотримання принципу стабільності колегія суддів підкреслює, що відповідно до п.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України під цим принципом розуміється те, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Разом з тим, приписами Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» не вносились зміни до елементів податків та зборів, ним запроваджено новий вид податку - транспортний податок.

Таким чином, принцип стабільності застосовується лише у разі внесення змін до елементів податків та зборів, та не поширюється на випадки введення нових податків та зборів.

За таких умов під час запровадження нового податку - транспортного податку в 2015 році принцип стабільності не порушений.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що податковим органом правомірно визначено позивачу грошове зобовязання з транспортного податку за 2015 рік.

Враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував свою позицію, а відтак й покладених в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, приймаючи до уваги вірне застосування останнім приписів ПК України, заявлений позивачем позов є безпідставним, через що задоволенню не підлягає.

Інші висновки постанови суду першої інстанції колегія суддів вважає безпідставними і помилковими, оскільки такі не відповідають вимогам ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

В частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів враховує, що згідно вимог ч.2 ст.94 КАС України у випадку ухвалення судового рішення на користь сторони-субєкта владних повноважень судовий збір з іншої сторони не присуджується.

За наведених обставин сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає стягненню з іншої сторони.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській обл. задоволити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 10.01.2017р. скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобовязання з транспортного податку з фізичних осіб, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6