Справа № 219/12054/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Брежнев О.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року справа №219/12054/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2017 року у справі № 219/12054/16-а за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 12.12.2016 року звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.11.2016 року № 60 про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах; зобовязати ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 17.08.1989 року по 04.06.1991 року, 22.10.1991 року по 02.02.1992 року, 03.05.1993 року по 11.01.1996 року, з 18.07.1996 року по 16.04.1997 року на посаді гірничого майстра підземного, з 05.06.1991 року по 21.10.1991 року, з 30.09.1992 року по 02.05.1993 року, з 12.01.1996 року по 17.01.1996 року на посаді заступника начальника дільниці підземного, з 03.02.1992 року по 29.09.1992 року на посаді помічника начальника дільниці підземного, з 17.04.1997 року по 01.08.1999 року на посаді заступника директора з охорони праці та ТБ, з 02.08.1999 року по 31.12.1999 року на посаді начальника дільниці підземного в ДП «ОСОБА_4 Профінтерн» ВО «Орджонікідзевугілля» Міністерства вугільної промисловості України.

Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2017 року у справі № 219/12054/16-а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22 листопада 2016 року № 60 про відмову ОСОБА_3 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобовязано ОСОБА_2 обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи з 17 серпня 1989 року по 04 червня 1991 року, 22 жовтня 1991 року по 02 лютого 1992 року, 03 травня 1993 року по 11 січня 1996 року, з 18 липня 1996 року по 16 квітня 1997 року на посаді гірничого майстра підземного, з 05 червня 1991 року по 21 жовтня 1991 року, з 30 вересня 1992 року по 02 травня 1993 року, з 12 січня 1996 року по 17 січня 1996 року на посаді заступника начальника дільниці підземного, з 03 лютого 1992 року по 29 вересня 1992 року на посаді помічника начальника дільниці підземного, з 17 квітня 1997 року по 01 серпня 1999 року на посаді заступника директора з охорони праці та ТБ, з 02 серпня 1999 року по 31 грудня 1999 року на посаді начальника дільниці підземного в ДП «ОСОБА_4 Профінтерн» ВО «Орджонікідзевугілля» Міністерства вугільної промисловості України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що комплексний аналіз норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону № 1788-XII є формальна констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

З огляду на наведене, апелянт вважає, що він не порушував прав позивача та діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник позивача на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розглянути апеляційну скаргу без участі позивача та його представника.

Сторони у судове засідання не зявились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

26.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. а ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви про призначення пенсія були надані: копія паспорту, ідентифікаційного номеру; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 02.09.2016 року № НОМЕР_1; трудова книжка від 29.08.1983 року; довідки про стаж роботи від 05.05.2014 року № 326, 327, від 12.03.2014 року № 113, 114; довідки про спуски в шахту від 12.05.2014 року № 486, 487, 488, від 12.03.2014 року № 115; архівні довідки про заробітну плату від 05.05.2014 року № 330, 331; копію наказу про передачу архівів від 14.07.2009 року № 169; довідку про реорганізацію підприємства від 05.05.2014 року № 332; історична довідка від 05.05.2014 року № 333; копію наказу «Про результати атестації робочих місць» від 30.05.1997 року № 214 (а.с. 83, 84).

22.11.2016 року за результатами розгляду заяви позивача ОСОБА_2 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області винесено рішення № 60 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах у зв'язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи за Списком № 1. З вказаного рішення вбачається, що за рішенням комісії № 55/488 від 11.11.2016 року відмовлено ОСОБА_3 у підтвердженні періодів роботи на пільгових умовах за Списком № 1: з 17.08.1989 року по 04.06.1991 року, з 22.10.1991 року по 02.02.1992 року, з 03.05.1993 року по 11.01.1996 року, з 18.07.1996 року по 16.04.1997 року на посаді гірничого майстра підземного, з 05.06.1991 року по 21.10.1991 року, з 30.09.1992 року по 02.05.1993 року, з 12.01.1996 року по 17.07.1996 року на посаді заступника начальника дільниці підземного, з 03.02.1992 року по 29.09.1992 року на посаді помічника начальника дільниці підземного, з 17.04.1997 року по 01.08.1999 року на посаді заступника директора з охорони праці та ТБ, з 02.08.1999 року по 31.12.1999 року на посаді начальника дільниці підземного в ДП «ОСОБА_4 Профінтерн» ВО «Орджонікідзевугілля» Міністерства вугільної промисловості України у звязку з відсутністю можливості здійснення перевірки достовірності наданих документів (а.с. 82).

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У пункті 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

З копії трудової книжки серії БТ-1 № 4078275 позивача вбачається, що в спірні періоди, а саме: з 17 серпня 1989 року по 04 червня 1991 року, з 22 жовтня 1991 року по 02 лютого 1992 року, з 03 травня 1993 року по 11 січня 1996 року, з 18 липня 1996 року по 16 квітня 1997 року працював на посаді гірничого майстра підземного, з 05 червня 1991 року по 21 жовтня 1991 року, з 30 вересня 1992 року по 02 травня 1993 року, з 12 січня 1996 року по 17 січня 1996 року працював на посаді заступника начальника дільниці підземного, з 03 лютого 1992 року по 29 вересня 1992 року працював на посаді помічника начальника дільниці підземного, з 17 квітня 1997 року по 01 серпня 1999 року на посаді заступника директора з охорони праці та ТБ, з 02 серпня 1999 року по 31 грудня 1999 року на посаді начальника дільниці підземного в ДП «ОСОБА_4 Профінтерн» ВО «Орджонікідзевугілля» Міністерства вугільної промисловості України (а.с. 9-12).

Колегія суддів зазначає, що наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами повний робочий день в шахті. Записи про спірні періоди роботи здійснені у 1989-1999 роках, засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

В матеріалах справи наявне рішення № 55/488 від 11.11.2016 року комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, з якого вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено у підтвердженні пільгового стажу роботи за Списком № 1 за вказані періоди. Вказана відмова обґрунтована тим, що структурний підрозділ «Управління допоміжних виробництв та соціальної сфери» ДП «Орджонікідзевугілля» є зберігачем архіву ДП «ОСОБА_4 Профінтерн» ВО «Орджонікідзевугілля» МВПУ та розташований за адресою: м. Єнакієве, вул. Третякова, 72.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р місто Єнакієве належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження. Провести перевірку достовірності документів щодо підтвердження пільгового характеру роботи, заробітної плати та підстав їх видачі немає можливості (а.с. 34).

Довідки, що видані позивачеві на підтвердження пільгового стажу роботи у відповідності до Порядку № 637, який є спірним, 05.05.2014, 12.05.2014, 03.03.2014 року і мають необхідні реквізити, сумніву у пенсійного органу не викликали (а.с. 106 - 135).

Отже, єдиною підставою для відмови позивачу в зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу стало те, що надані ним довідки видані структурним підрозділом «Управління допоміжних виробництв та соціальної сфери» ДП «Орджонікідзевугілля», яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території та не здійснив перереєстрацію юридичної адреси.

Колегія суддів вважає таке обгрунтування спірного рішення неправомірним з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Неприпустимість визнання деяких документів, які були видані на території, неконтрольованій законною Владою, недійсними та такими, що не набули законної сили, підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, яка викладена в рішенні у справі «Лоізіду проти Туреччини».

Європейський Суд з прав людини дійшов такого висновку: «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

За приписами ст.8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров'я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14, та в силу ст. 244-2 КАС України враховується колегією суддів при розгляді даної справи.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями території м. Єнакієво.

За приписами ст. 2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено до 31 грудня 2017 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, наведеними вище нормами встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду планових заходів із здійснення державного нагляду у сфері господарської діяльності, тобто пенсійних орган позбавлений прав щодо проведення відповідних перевірок ПАТ «Групова збагачувальна фабрика «ОСОБА_4 зірка», що в даному випадку не позбавляє позивача права на призначення пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На переконання колегії суддів відповідач не довів правомірності своїх дій, що стосуються предмету позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 165, 167, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2017 року у справі № 219/12054/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Колегія суддів: Міронова Г.М.

ОСОБА_5

ОСОБА_6