Справа № 810/1395/17
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року (11:46 год.) м. Київ № 810/1395/17

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сакевич Ж.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області про зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників сторін:

від позивача: Антохов Я.С., довіреність від 01.03.2017 №01/11,

від відповідача: Родік О.О., довіреність від 17.01.2017 №48/9/10-13-10-025,

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" (далі також - позивач або ТОВ «Аніка») з позовом до Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі також - відповідач або Києво-Святошинська ОДПІ), в якому позивач просить суд зобов'язати відповідача надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Аніка" повну відповідь на запит від 6 лютого 2017 року вих. № 38/02-17.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позові зазначає, що у січні 2017 року з рішення від 16.12.2016 №299 дізнався про те, що ДПІ прийняло рішення про анулювання реєстрації позивача платником ПДВ з причини неподання позивачем податкових декларацій з ПДВ протягом останніх 12 календарних місяців. Зважаючи на існування передбаченої правовими актами процедури анулювання реєстрації платника ПДВ, а також принцип індивідуальної юридичної відповідальності за правопорушення, з метою встановлення кола осіб, причетних до складання довідки та прийняття на її підставі рішення №299, позивач 07.02.2017 звернувся до ДПІ як до розпорядника публічної інформації із запитом від 06.02.2017 №38/02-17 на виконання положень Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому просив надати відповідну інформацію щодо тих осіб, які підписали довідку та рішення №299.

Позивач вказав, що 07.03.2017 одержав лист ДПІ від 09.02.2017 №6, який підписаний в.о. начальника ОСОБА_3 Проте, позивач стверджує, що з тексту відповіді на запит про доступ до публічної інформації вбачається, що ДПІ як розпорядник публічної інформації не надав відповідь про осіб, які підписали довідку та рішення №299 про анулювання реєстрації позивача платником ПДВ, а замість надання відповіді надіслав роз'яснення про те, що запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом, тобто надав відповідь не по суті запиту.

Як зазначив у позовній заяві позивач, у запиті про доступ до публічної інформації вказав, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації"» №1170-VII від 27.03.2017 внесено зміни, відповідно до яких персональні дані, що стосуються здійснення особою, що займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень, не є конфіденційної інформацією. З огляду на зазначене, на думку позивача, висновок ДПІ про те, що персональні дані щодо осіб, які підписали довідку та рішення №299, є інформацією з обмеженим доступом, є помилковим.

Позивач повідомив суд, що ДПІ відмову надати позивачу доступ до персональних даних деяких своїх працівників у листі від 09.02.2017 №6 обґрунтувала посиланням на Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції». Разом з цим, підпунктом 1 пункту 4 розділу ХІІІ Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII, опублікованого 25.10.2014, встановлено, що Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» втратив чинність з 26.04.2015.

Позивач у позовній заяві вказав, що лист ДПІ від 09.02.2017 №6 не містить жодного посилання на сукупність вимог, передбачених пунктом 3 частини першої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», та підстав обмеження доступу позивача до запитуваної ним інформації.

Також, позивач зазначив, що запитувана позивачем інформація не є таємною, адже ДПІ послалась на цю інформацію у рішенні №299, зокрема, про те, що колегіальне рішення про анулювання реєстрації позивача як платника ПДВ було прийнято комісією, сформованою наказом ДПІ від 06.12.2016 №613, і один член цієї комісії підписався під довідкою від 16.12.2016 (ОСОБА_4). На думку позивача, доступ до запитуваної інформації як до конфіденційної не може бути обмеженим ДПІ, адже у силу положень частини першої статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» фізичні та юридичні особи, якщо вони є суб'єктами владних повноважень, не можуть обмежувати доступ до конфіденційної інформації. Таким чином, ДПІ у листі від 09.02.2017 №6 обмежила доступ позивача до запитуваної інформації як до службової інформації.

Крім цього, позивач посилався у позовній заяві на те, що з листа ДПІ від 09.02.2017 №6 не вбачається присвоєння запитуваному позивачем наказу ДПІ від 06.12.2016 №613 грифу «для службового користування», а також запитуваним наказам про призначення осіб, які підписали довідку та входили до складу комісії, що підписали рішення №299, носіям персональних даних цих осіб, посадовим інструкціям за посадами, що обіймають ці особи, тому обмеження позивачу у доступі до копій носіїв вказаної інформації як до службових документів є незаконним.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Так, в обґрунтування заперечень проти позову відповідачем зазначено, що Києво-Святошинська ОДПІ на підставі пп. 1 п. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (у редакції від 01.05.2015) є дійсно розпорядником інформації та відповідно до пункту 2 статті 5 вищезазначеного Закону має надавати інформацію за запитами на інформацію. Разом з цим, при наданні запитуваної інформації ОДПІ має враховувати положення п. 1 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо надання інформації з обмеженим доступом, де визначено, що до такої інформації належить: конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація.

Як вказав відповідач, враховуючи положення ч. 2 ст. 6, ст. 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Києво-Святошинська ОДПІ як розпорядник інформації, об'єктивно позбавлена можливості надати запитувану інформацію позивачу у частині надання копії наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та посадових інструкцій за посадами, що обіймають зазначені особи.

Також відповідач, керуючись п. 3 ст. 5 Закону України «Про захист персональних даних» та аб. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VIІ (у редакції від 09.02.2017), посилався на те, що запитувані позивачем персональні дані, а саме домашня адреса, номери засобів зв'язку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є інформацією з обмеженим доступом.

Враховуючи зазначене, відповідач вказав, що посадові особи ОДПІ діяли в рамках закону, тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аніка" (ідентифікаційний код: 33077997, місцезнаходження: 08152, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Територія Технікуму, будинок 16) зареєстроване в якості юридичної особи 03.08.2004, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. І, а.с.247-249).

ТОВ "Аніка" зареєстроване платником податку на додану вартість 18.08.2004 за індивідуальним податковим номером 35, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість №13854392, виданого 21.11.2005 (т. І, а.с. 31).

Судом встановлено, що головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування ПДВ Києво-Святошинської ОДПІ ОСОБА_4 складено та підписано Довідку щодо аналізу показників податкової звітності за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року з податку на додану вартість ТОВ "Аніка" від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 (т. І, а.с.242).

Зі змісту зазначеної довідки вбачається, що платник зареєстрований як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до органу державної податкової інспекції декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року. Згідно проведеного аналізу головний державний ревізор-інспектор відділу адміністрування ПДВ ОСОБА_4 відповідно до пп. «г» п. 184.1. ст. 184 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ, зазначила про необхідність скасування Свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість №13854392, яким ТОВ "Аніка" зареєстроване як платник податку на додану вартість 18.08.2004.

Також, відповідачем прийнято Рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість ТОВ "Аніка" від 16.12.2016 №299, складене комісією, створеною відповідно до наказу Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 06.12.2016 №613, яке зареєстроване за №10066/10/10-13-12-01 16.12.2016 (т. І, а.с.241).

Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення, комісією встановлено, що платник, зареєстрований як платник податку, протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до органу державної податкової інспекції декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, що підтверджено Довідкою щодо аналізу показників податкової звітності за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997.

Також комісією встановлено, що платник не подає до органу державної податкової інспекції декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту за період з листопада 2015 року по жовтень 2016 року.

Комісія дійшла висновку, що перелічені документи є підставою для анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, у зв'язку з тим, що ТОВ "Аніка" протягом 12 послідовних податкових місяців не подає до органу державної податкової служби декларації з податку на додану вартість та/або подає таку декларацію (податковий розрахунок), яка (який) свідчить про відсутність постачання/придбання товарів, здійснених з метою формування податкового зобов'язання чи податкового кредиту, та відповідно до абзацу «г» п. 184.1. ст. 184 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ.

Також вказаним рішенням встановлено, що платник податку зобов'язаний повернути податковому органу Свідоцтво/ Спеціальне свідоцтво та всі його засвідчені копії разом із супровідним листом протягом двадцяти календарних днів від дня прийняття рішення про анулювання.

Судом встановлено, що датою анулювання реєстрації зазначено 16.12.2016. Рішення складене у двох примірниках: перший - в облікову справу платника (реєстраційну частину) разом із копіями документів, що стали підставою для анулювання реєстрації; другий - платнику податку.

Рішенням передбачено, що днем прийняття рішення про анулювання реєстрації є дата його підписання керівником податкового органу. Відповідно, Рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість від 16.12.2016 №299 підписано в.о. начальника Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області ОСОБА_3 16.12.2016, що є відповідно днем прийняття зазначеного рішення.

З метою встановлення кола осіб, причетних до складання довідки та прийняття на її підставі рішення №299, позивач 07.02.2017 звернувся до Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області із запитом про доступ до публічної інформації від 06.02.2017 вих. №38/02-17 на виконання положень Закону України «Про доступ до публічної інформації» (т. І, а.с.243).

Зі змісту вищезазначеного запиту вбачається, що позивач просить забезпечити як запитувачу публічної інформації доступ до відповідної публічної інформації шляхом надання копій її матеріальних носіїв, а саме:

1. наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які підписали довідку від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 та входили до складу комісії, що підписали рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №299 від 16.12.2016 та посади, які вони зараз обіймають у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області;

2. персональних даних (домашньої адреси, номерів засобів зв'язку) осіб, зазначених у п. 1 даного запиту;

3. посадових інструкцій за посадами, що обіймають зазначені у п.1 особи у Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

За результатами розгляду запиту ТОВ "Аніка" від 06.02.2017 №38/02-17 Києво-Святошинська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області листом від 09.02.2017 №6 (т. І, а.с.244) повідомила, що, керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації», запитувана інформація у частині надання копій наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб належить до інформації з обмеженим доступом, а тому ОДПІ об'єктивно позбавлена можливості надати вказаний документ. Щодо персональних даних посадових осіб Києво-Святошинської ОДПІ, враховуючи Закон України «Про захист персональних даних», відповідач зазначив, що запитувані персональні дані, а саме, місце проживання, номери телефонів є інформацією з обмеженим доступом.

Зазначений лист від 09.02.2017 №6 був направлений рекомендованою кореспонденцією (т. І, а.с.246) на адресу ТОВ "Аніка" та вручений адресату особисто 02.03.2017, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти в розділі "Відстеження пересилання поштових відправлень" (http://services.ukrposhta.ua/bardcodesingle/) (т. І, а.с.245).

Вважаючи відповідь відповідача від 09.02.2017 №6 на запит про доступ до публічної інформації неповною, що полягало у ненаданні запитуваної інформації на запит від 06.02.2017 №38/02-17, позивач звернувся за захистом своїх прав та інтересів до Київського окружного адміністративного суду.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначені Законом України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI).

У розумінні статті 1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Суд зазначає, що за цим визначенням, можна виокремити такі ознаки публічної інформації:

1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством;

2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація;

3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації;

4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків;

5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо несуб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Дану правову позицію викладено у Довідці про вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", яка доведена до відома суддів апеляційних та окружних адміністративних судів Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 № 11.

Відповідно до статті 3 Закону №2939-VI право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно з пунктом 6 частини1 статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Таким чином, праву особи на доступ до публічної інформації кореспондує обов'язок розпорядника публічної інформацією надати її на відповідний запит.

Суд зауважує, що у запиті позивач просить забезпечити доступ до публічної інформації шляхом надання копій матеріальних носіїв, зокрема, наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які підписали довідку від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 та входили до складу комісії, що підписали рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №299 від 16.12.2016 та посади, які вони зараз обіймають у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, а також посадових інструкцій за посадами, що обіймають зазначені особи у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Разом з цим, відповідач у відповіді на запит посилався на те, що запитувана інформація у частині надання копій наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, належить до інформації з обмеженим доступом.

Крім цього, у письмових запереченнях на адміністративний позов (т. ІІ, а.с.15-16) відповідач вказав, що Києво-Святошинська ОДПІ як розпорядник інформації, об'єктивно позбавлена можливості надати запитувану інформацію у частині надання копій наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та посадових інструкцій за посадами, що обіймають зазначені особи, оскільки зазначена інформація є службовою інформацією, що відповідно належить до інформації з обмеженим доступом.

У свою чергу, задля встановлення факту належності вищевказаної запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом та, відповідно, дослідження обґрунтованості відмови у наданні такої інформації, обов'язковим є здійснення аналізу такої інформації, про надання якої у запиті просив позивач, у зв'язку з чим суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що підстави для відмови у наданні інформації на відповідний запит є вичерпними.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Отже, розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту на інформацію у випадку, коли запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Крім цього, частиною 2 статті 6 Закону №2939-VI встановлено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Частиною 1 статті 9 Закону №2939-VI передбачено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частина 2 статті 9 Закону №2939-VI).

Суд зазначає, що наказом ДФС України від 28.08.2014 №88 затверджено Перелік відомостей, які містять службову інформацію в органах ДФС (далі - Перелік) (т. ІІ, а.с.30-40), який закріплює відповідні розділи, кожен з яких містить розгорнутий перелік інформації, яка відповідно є службовою інформацією в органах ДФС України (http://sfs.gov.ua/zakonodavstvo/podatkove-zakonodavstvo/nakazi/63299.html).

Згідно зазначеного Переліку до службової інформації в органах ДФС відноситься: 1) податкова інформація та перевірочна робота; 2) з питань охорони державної таємниці, технічного та криптографічного захисту інформації; 3) відомості з питань інформатизації; 4) робота з особовим складом; 5) правоохоронна діяльність; 6) мобілізаційна робота та цивільний захист; 7) не секретне діловодство; 8) митні питання.

Разом з цим, провівши детальний аналіз Переліку відомостей, які містять службову інформацію в органах ДФС, затвердженого наказом ДФС України від 28.08.2014 №88, суд дійшов висновку, що накази про призначення осіб на посади, інформація про посади, які відповідні особи обіймають, а також посадові інструкції за посадами, що обіймають такі особи не відносяться до службової інформації в органах ДФС України та, відповідно, не є публічною інформацією з обмеженим доступом.

За цих обставин суд вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у доступі до зазначеної інформації, що стосується наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які підписали довідку від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 та входили до складу комісії, що підписали рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №299 від 16.12.2016 та посад, які вони обіймають у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на час звернення із запитом про надання публічної інформації, а також посадових інструкцій за посадами, що обіймають зазначені особи у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Щодо відмови у наданні відповіді на запит позивача у частині інформації про персональні дані (домашньої адреси, номерів засобів зв'язку) ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які підписали довідку від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 та входили до складу комісії, що підписали рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №299 від 16.12.2016, суд зауважує наступне.

Як вбачається із листа від 09.02.2017 №6 (т. І, а.с.244), яким надано відповідь на запит ТОВ "Аніка" від 06.02.2017 №38/02-17, Києво-Святошинська ОДПІ відмовила, зокрема, у наданні персональних даних посадових осіб Києво-Святошинської ОДПІ, враховуючи Закон України «Про захист персональних даних», у зв'язку із тим, що запитувані персональні дані, а саме, місце проживання, номери телефонів, є інформацією з обмеженим доступом.

У свою чергу, задля встановлення факту належності вищевказаної запитуваної інформації до інформації з обмеженим доступом та, відповідно, дослідження обґрунтованості відмови у наданні такої інформації, обов'язковим є здійснення аналізу такої інформації, про надання якої у запиті просив позивач, у зв'язку з чим суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Так, у статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції; органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8).

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Порядок регулювання правових відносин, пов'язаних із захистом і обробкою персональних даних, та захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних визначені Законом України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI).

Абзацом 10 статті 2 Закону №2297-VI (зі змінами та доповненнями в редакції, чинній на момент звернення із запитом про надання публічної інформації) передбачено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Крім цього, абзацом 11 статті 2 Закону №2297-VI встановлено, що суб'єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються.

Згідно із частиною другою статті 5 Закону №2297-VI персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 8 Закону №2297-VI суб'єкт персональних даних має право, зокрема, на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв'язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи.

Згідно частини першої та другої статті 14 Закону №2297-VI поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб'єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб'єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд зазначає, що частиною першою статті 16 Закону №2297-VI передбачено, що порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб'єкта персональних даних, наданої володільцю персональних даних на обробку цих даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які знаходяться у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, які отримує Міністерство фінансів України від інших органів під час здійснення повноважень з контролю за дотриманням бюджетного законодавства в частині моніторингу пенсій, допомог, пільг, субсидій, інших соціальних виплат.

Відмова у доступі до персональних даних допускається, якщо доступ до них заборонено згідно із законом (частина третя статті 18 Закону №2297-VI).

Рішенням Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частини першої, частини другої статті 32, частини другої, частини третьої статті 34 Конституції України встановлено, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов'язані з особою та членами її сім'ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України "Про інформацію" від 02.10.1992 №2657-ХІІ (далі - Закон №2657-ХІІ) інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини (частина друга статті 11 Закону №2657-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2657-ХІІ за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 20 Закону №2657-ХІІ).

Як було зазначено вище судом, частиною 1 статті 6 Закону №2939-VI передбачено, що інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

З огляду на зазначене, суд звертає увагу, що лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Частиною другою статті 11 Закону №2657-ХІІ також передбачено, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

Крім цього, суд звертає увагу, що Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року №5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Таким чином, суд вважає, що перелік даних про особу, які визнаються як конфіденційна інформація, не є вичерпним.

Також суд зазначає, що пунктом 3.3. Рішення Конституційного Суду України № 2-рп/2012 від 20.01.2012 передбачено, що вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Конституційний Суд України вказав, що, виходячи із системного аналізу положень частин першої, другої статті 24, частини першої статті 32 Конституції України, реалізація права на недоторканність особистого і сімейного життя гарантується кожній особі незалежно від статі, політичних, майнових, соціальних, мовних чи інших ознак, а також статусу публічної особи, зокрема державного службовця, державного чи громадського діяча, який відіграє певну роль у політичній, економічній, соціальній, культурній або іншій сфері державного та суспільного життя.

З аналізу вищенаведених правових норм слідує, що дані, які просив надати позивач у своєму запиті, зокрема, щодо домашньої адреси та номерів засобів зв'язку ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які підписали довідку від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 та входили до складу комісії, що підписали рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №299 від 16.12.2016, належать до конфіденційної інформації, тобто до публічної інформації з обмеженим доступом, у наданні якої може бути відмовлено розпорядником.

Крім цього, слід звернути увагу, що терміни публічна інформація та доступ до публічної інформації, є різними поняттями, а тому необхідно враховувати, що доступ до публічної інформації може бути обмежений.

Зважаючи на встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про правомірність відмови відповідача у наданні публічної інформації на запит щодо домашньої адреси та номерів засобів зв'язку ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які підписали довідку від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 та входили до складу комісії, що підписали рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №299 від 16.12.2016, а відтак відсутність підстав для задоволення адміністративного позову у цій частині.

При цьому, суд звертає увагу, що суд має право застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме у частині зобов'язання Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Аніка" копії наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших посадових осіб Києво-Святошинської ОДПІ, які входили до складу комісії Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яка прийняла рішення №299 про анулювання реєстрації платника ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка", зареєстроване 16 грудня 2016 року №10066/10/10-13-12-01 станом на дату подання запиту про доступ до публічної інформації Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" від 06.02.2017 № 38/02-17, а також зобов'язання Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Аніка" копії посадових інструкцій ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших посадових осіб Києво-Святошинської ОДПІ, які входили до складу комісії Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яка прийняла рішення №299 про анулювання реєстрації платника ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка", зареєстрованого 16 грудня 2016 року №10066/10/10-13-12-01.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У той же час, належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача у частині наявності підстав для зобов'язання Києво-Святошинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області надати відповідь на запит від 6 лютого 2017 року вих. № 38/02-17, а саме:копії наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших осіб, які підписали довідку від 16.12.2016 №299/10-13-12-01/33077997 та входили до складу комісії, що підписали рішення Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №299 від 16.12.2016 та посади, які вони зараз обіймають у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, а також посадові інструкції зазначених вище осіб за посадами, що обіймають у Києво-Святошинській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, відповідач не надав.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так, під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. згідно квитанції від 07.04.2017 №0.0.740901082.1, оригінал якої міститься у матеріалах справи (т. І, а.с.2).

Разом з цим, суд звертає увагу, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується. Отже стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Судом 15 травня 2017 року проголошені вступна та резолютивна частина постанови. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 22 травня 2017 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Зобов'язати Києво-Святошинську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Аніка" копії наказів про призначення ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших посадових осіб Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, які входили до складу комісії Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яка прийняла рішення №299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка", зареєстроване 16.12.2016 №10066/10/10-13-12-01, станом на дату подання запиту про доступ до публічної інформації Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" від 06.02.2017 № 38/02-17.

3. Зобов'язати Києво-Святошинську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Аніка" копії посадових інструкцій ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інших посадових осіб Києво-Святошинської ОДПІ, які входили до складу комісії Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, яка прийняла рішення №299 про анулювання реєстрації платника ПДВ Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка", зареєстроване 16.12.2016 №10066/10/10-13-12-01.

3. В решті позовних вимог у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути з Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (ідентифікаційний код: 39471029, місцезнаходження: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Ломоносова, будинок 34) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" (ідентифікаційний код: 33077997, місцезнаходження: 08152, Київська обл., Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Територія Технікуму, будинок 16) судовий збір 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Кушнова А.О.