Справа № 2-а-6331/10/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2011 р.Справа № 2-а-6331/10/1570

Категорія:8.2.3Головуючий в 1 інстанції: Федусик А.Г.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року по справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Олимп Круг»до Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.09.2008 року №/0,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ВАТ «Олимп Круг»звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.09.2008 року №/0 мотивуючи свої вимоги тим, що у вересні 2008 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси була проведена позапланова невиїзна перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобовязань з ПДВ наступних податкових періодів по деклараціям за лютий-березень, травень-червень, серпень-жовтень 2007 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт від 19.09.2008 року №123/23-210/00203708. На підставі цього акту перевірки ДПІ було прийнято податкове повідомлення рішення №/0 від 19.09.2008 року, яким ВАТ було зменшено бюджетне відшкодування ПДВ (в тому числі заявленого в рахунок зменшення зобовязань наступних періодів) за вказаний період в загальній сумі 1 404 681,88 грн.

Позивач вважає неправомірними викладені в акті перевірки висновки ДПІ щодо наявності порушень, оскільки вони не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на нормах права. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати спірне податкове повідомлення-рішення про зменшення позивачу бюджетного відшкодування ПДВ на суму 1404681,88 грн.

Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що в ході проведеної 19.09.2008 року додаткової перевірки не вдалося встановити надмірну сплату ПДВ до бюджету субєктами господарювання, задіяними у ланцюгах господарських правовідносин позивача, у звязку з чим ДПІ прийшла до висновку про відсутність у ВАТ права на бюджетне відшкодування ПДВ по таким господарським операціям.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства «Олимп Круг»задоволено частково. Скасоване податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси від 19.09.2008 року №/0 про зменшення ВАТ «Олимп Круг»суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1404681,88 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Відповідач з таким рішенням не погодився, звернувся з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ВАТ «Олимп Круг»в повному обсязі. Апелянт посилається на відсутність законодавчо регламентованої умови для відшкодування ПДВ, а саме: надмірна сплата даного виду податкового платежу до бюджету, оскільки субєкт господарювання отримує бюджетне відшкодування з ПДВ без його фактичного надходження до бюджету. Висновок про те, що відшкодуванню підлягають лише суми, які фактично надійшли до держбюджету, випливає із самої суті поняття податку та його основної функції формування доходів Державного бюджету України. Наявність у позивача податкових накладних, виданих йому продавцями товару та оформлених з дотриманням вимог податкового законодавства, і сплата продавцю вартості товару з ПДВ є обовязковими, але не достатніми підставами для визначення податкового кредиту та відшкодування цього податку з Державного бюджету України. Апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що у вересні 2008 року ДПІ була проведена додаткова позапланова невиїзна перевірка ВАТ з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ у зменшення податкових зобовязань з ПДВ наступних податкових періодів по податковим деклараціям за лютий-березень, травень-червень, серпень-жовтень 2007 року. За результатами цієї перевірки був складений додатковий акт від 19.09.2008 року №123/23-210/00203708, в якому зазначено про порушення позивачем вимог п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість», внаслідок чого ним було завищено бюджетне відшкодування з ПДВ за вказаний період на загальну суму 1404681,88 грн..

Такий висновок ДПІ обґрунтовано тим, що в ході цієї додаткової перевірки неможливо було провести зустрічні перевірки ТОВ «Укр-Демер», місцезнаходження якого невідоме; ПП «Вельєреаль»та ПП «Мірамет», які визнані банкрутами; ПП «Промметалкомпанія»та ТОВ «Кольт»відмовилися надавати інформацію; а відносно ТОВ «Неодим Плюс», ТОВ «Мортехсервіс»та ПКП «ЮРПТГ»на запит ДПІ не отримані відповіді з інших податкових органів. У звязку з тим, що в ході перевірки не вдалося встановити сплату вказаними підприємствами ПДВ до бюджету, ДПІ прийшла до висновку про те, що відповідно до п.1.8 ст.1 Закону України «Про податок на додану вартість»ВАТ не має право на бюджетне відшкодування ПДВ, відємне значення якого виникло внаслідок включення ПДВ по вказаним операціям до податкового кредиту.

На підставі цього акту перевірки ДПІ було прийнято податкове повідомлення - рішення №/0 від 19.09.2008 року, яким ВАТ було зменшено бюджетне відшкодування ПДВ (в тому числі заявленого в рахунок зменшення зобовязань наступних періодів) за вказаний період в загальній сумі 1404681,88 грн., яке оскаржене позивачем.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п.п.7.7.5. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»протягом 30 днів, наступних за днем отримання податкової декларації, податковий орган проводить документальну невиїзну перевірку (камеральну) заявлених у ній даних. За наявності достатніх підстав вважати, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право протягом такого ж строку провести позапланову виїзну перевірку (документальну) платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування. Податковий орган зобов'язаний у п'ятиденний термін після закінчення перевірки надати органу державного казначейства висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки ДПІ про наявність зазначених порушень податкового законодавства ВАТ та відсутність у нього права на бюджетне відшкодування ПДВ у вказаному розмірі необґрунтованими за наступних підстав.

За наслідками господарської діяльності позивачем були подані до ДПІ податкові декларації з ПДВ за лютий-березень, травень-червень, серпень-жовтень 2007 року, в яких було задеклароване відємне значення ПДВ, яке було заявлене до бюджетного відшкодування в рахунок зменшення зобовязань наступних періодів.

У звязку з поданням вказаних декларацій, відповідно до вказаної норми, відповідачем були проведені позапланові виїзні документальні перевірки ВАТ, за наслідками яких були складені відповідні довідки, якими було підтверджено право ВАТ на заявлене бюджетне відшкодування, але у встановлений законом строк заявлений у вказаних деклараціях ПДВ позивачу не був відшкодований, що не оспорював в судовому засіданні представник відповідача та підтверджується спірним актом перевірки.

Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про державну податкову службу в Україні»№509-ХІІ, посадові особи органів державної податкової служби зобов'язані дотримуватись Конституції і законів України, інших нормативних актів, прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій, забезпечувати виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та повною мірою використовувати надані їм права.

Право на проведення перевірок органів ДПС визначено п.1 ч.1 ст.11 Закону України № 509-ХІІ. Згідно цієї норми закону органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, повязаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обовязкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків і зборів (обовязкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус субєктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обовязок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обовязкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

Відповідно до п.п.7.7.7. ст.7 цього Закону, якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган: а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної податковим органом унаслідок таких перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування та враховує її згідно з підпунктом 7.7.3 цього пункту у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів; б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування; в) у разі з'ясування внаслідок проведення таких перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з аналізу вказаної норми вбачається, що податкове повідомлення-рішення про зменшення бюджетного відшкодування може бути прийняте податковим органом лише за наслідками або документальної невиїзної (камеральної), або позапланової виїзної перевірки, проведеними у порядку та у строки, встановлені п.п.7.7.5. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Разом з тим, спірне податкове повідомлення-рішення №/0 від 19.09.2008 року про зменшення ВАТ бюджетного відшкодування ПДВ (в тому числі заявленого в рахунок зменшення зобовязань наступних періодів) на загальну суму 1404681,88 грн. було прийняте за наслідками позапланової невиїзної перевірки від 19.09.2008 року, проведеної не у встановленому вказаними нормами порядку, у звязку з чим, як вказана перевірка, так і прийняте на підставі цієї перевірки спірне рішення, не можуть вважатися законними.

Відповідно до вимог п.п.7.2.4. п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», право па нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статтею 9 цього Закону. Апелянт не заперечує, що позивач та його контрагенти на момент здійснення між ними господарських операцій були зареєстровані платниками ПДВ.

Згідно з вимогами п.п. 7 .2.3. п.7.2 ст.7 цього Закону податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.п. 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій: - або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; - або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). За наслідками господарських правовідносин позивачем були отримані від контрагентів відповідні податкові накладні, і відповідно до вказаних норм ВАТ правомірно віднесло ПДВ по вказаним накладним до свого податкового кредиту.

При цьому здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами підтверджується також і іншими первинними документами, в тому числі видатковими, прибутковими та товарно-транспортними накладними, актами виконаних робіт, рахунками та розрахунковими документами та інш., і в ході розгляду справи представник відповідача не надав суду будь-яких доказів щодо недійсності вказаних первинних документів та отриманих ВАТ податкових накладних, а також щодо незаконного включення ПДВ по отриманим податковим накладним до свого податкового кредиту. Згідно вимогам п.п.7.7.1. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно вимогам п.п.7.7.2. цієї статті якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг); б) залишок від'ємного значення після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно вимогам п.п.7.7.3. вказаної статті платник податку може прийняти самостійне рішення про зарахування належної йому повної суми бюджетного відшкодування у зменшення податкових зобов'язань з цього податку наступних податкових періодів. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за наслідками звітного періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. При прийнятті такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних податкових періодів.

Відповідачем не було надано суду також і будь-яких доказів щодо порушення позивачем вказаних норм при розрахунку суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню.

Таким чином, викладені в акті перевірки від 19.09.2008 року висновки відповідача про відсутність у ВАТ права на бюджетне відшкодування ПДВ в сумі 1404681,88 грн., на підставі яких було прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, не ґрунтуються на нормах Закону України «Про податок на додану вартість».

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в іншій частині позову суд вважає необхідним відмовити, оскільки на думку суду ці вимоги є зайвими.

Доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову та правомірності спірного рішення про те, що право ДПІ на проведення додаткової перевірки було передбачене довідками попередніх перевірок, суд вважає необґрунтованими, оскільки право податкових органів на перевірку та порядок їх проведення регулюється не актами чи довідками будь-яких інших перевірок, і в судовому засіданні було безперечно встановлено, що спірна перевірка була проведена з порушенням норм права.

Крім цього, з пояснень представника вбачається, що довідками попередніх перевірок поданих позивачем податкових декларацій по ПДВ за лютий-березень, травень-червень, серпень-жовтень 2007 року була передбачена можливість проведення додаткової перевірки та перегляду висновків перевірок у випадку отримання матеріалів, що не підтверджують дані обліку ВАТ.

Разом з тим, зі спірного акту від 19.09.2008 року вбачається, що висновки цієї додаткової перевірки зроблені відповідачем не на підставі отримання ДПІ додаткових матеріалів, а, зокрема, у звязку з неотриманням ДПІ відповідей від інших податкових органів по підприємствам ТОВ «Неодим Плюс», ТОВ «Мортехсервіс»та ПКП «ЮРПТГ», відмовою ПП «Промметалкомпанія» та ТОВ «Кольт»від надання інформації, неможливістю проведення перевірки ТОВ «Укр-Демер», місцезнаходження якого невідоме, а також у звязку з отриманням інформації щодо визнання банкрутами ПП «Вельєреаль»та ПП «Мірамет». При цьому в судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що ВАТ не мав з ПП «Вельєреаль»та ПП «Мірамет»будь-яких господарських правовідносин, останні були залучені до схеми постачання у 3 та у 6 ланцюгах, а ПП «Мірамет»було визнано банкрутом значно пізніше після декларування позивачем ПДВ у вказаних податкових деклараціях. Таким чином, висновки додаткової перевірки від 19.09.2008 року про відсутність у ВАТ права на бюджетне відшкодування, які є прямо протилежними висновкам попередніх документальних перевірок, якими таке право позивача було підтверджено, були зроблені ДПІ без отримання будь-яких даних, які б спростовували висновки цих попередніх перевірок.

Безпідставними є посилання ДПІ в спірному акті перевірки на неможливість сплати вказаними підприємствами ПДВ до бюджету, як на підставу зменшення позивачу бюджетного відшкодування, оскільки вказані доводи не мають жодного підтвердження, і в ході розгляду справи відповідачем не було надано суду будь-яких доказів щодо несплати цими підприємствами ПДВ. Крім цього, відповідно до положень Закону України «Про податок на додану вартість»право платника ПДВ на включення ПДВ по господарським операціям до свого податкового кредиту, а також право такого платника на бюджетне відшкодування цього податку, не залежить від результатів господарської діяльності як його контрагентів, так і будь-яких інших субєктів господарювання, та від нарахування та сплати ними до бюджету ПДВ за результатами їх господарської діяльності.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст постанови виготовлений 28.11.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький