Справа № 823/1973/16
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року справа № 823/1973/16

м. Черкаси

16 год. 40 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді Гараня С.М., суддів Рідзеля О.А., Тимошенко В.П.,

секретаря - Тараненка М.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Плаз О.М. - за договором про надання правової допомоги,

представника відповідача Національної поліції України Старостенко О.О. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національної поліції України від 11.07.2016 № 494 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити його на службі в поліції на посаді радника Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України, з 12.07.2016;

- стягнути з Національної поліції України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.07.2016 і до моменту фактичного поновлення на службі в поліції.

В частині поновлення на службі в поліції ОСОБА_1 просив допустити постанову суду до негайного виконання.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом Голови Національної поліції України від 11.07.2016 № 494 о/с він був звільнений із служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". Вказаний наказ, на думку позивача, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в порушення ч.1 ст.68 Закону України "Про Національну поліцію" його не було персонально письмово повідомлено про можливе звільнення із служби в поліції за два місяці до такого звільнення, крім цього, при звільненні були порушені вимоги ч.2 ст.68 вказаного Закону, оскільки відповідачем при звільненні не була запропонована інша посада в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Позивач також зазначив, що під час його звільнення відповідачем були порушені не тільки вимоги спеціального закону, але й трудового законодавства, які регламентовані нормами КЗпП України, зокрема: в день звільнення не була видана трудова книжка та копія наказу про звільнення, а також не був проведений повний розрахунок при його звільненні, що свідчить про грубе порушення процедури звільнення, яка передбачена чинним законодавством України.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник Національної поліції України в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, з підстав наданих в запереченні. Додатково наголосив про безпідставність посилань позивача на порушення відповідачем при його звільненні положень КЗпП України, оскільки відповідно до ст.3 цього Кодексу законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. В той же час, приписами КЗпП не врегульовано проходження публічної служби та звільнення з публічної служби. Позивач перед своїм звільненням перебував на публічній службі, порядок проходження якої врегульовано спеціальним Законом України «Про Національну поліцію», який є пріоритетними в даному випадку, що підтверджується практикою Верховного Суду України.

Представник відповідача також зазначив, що наказом Національної поліції України від 08.04.2016 № 296 дск «Про затвердження штату апарату Національної поліції», відповідно до ст.14 Закону України «Про Національну поліцію» було затверджено перелік змін у штатах Національної поліції, згідно з яким скасовано тимчасовий штат апарату Національної поліції, а саме: скорочено усі без виключення 2585 посад, в зв'язку з чим був виданий спірний наказ, а тому твердження позивача з приводу того, що його не було письмово повідомлено про можливе наступне звільнення не мають братись судом до уваги, оскільки такі дії є наслідком незалежних від відповідача обставин, зокрема, відсутності ОСОБА_1, що підтверджується ухвалою Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/14420/16-к.

Тобто, вищевказані обставини, на думку представника відповідача, не можуть слугувати підставою для скасування спірного наказу, який був прийнятий на підставі наказу Національної поліції України від 08.04.2016 № 296 дск «Про затвердження штату апарату Національної поліції».

Заслухавши пояснення позивача, надані ним в попередніх судових засіданнях, представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окрема, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Голови Національної поліції України від 06.11.2015 № 2 о/с ОСОБА_1 прибувшого з Міністерства внутрішніх справ Україна в порядку переатестування призначено радником Голови Національної поліції України управління забезпечення діяльності Голови Національної поліції України, присвоївши спеціальне звання - генерал поліції третього рангу (а.с.14).

Наказом Голови Національної поліції України від 27.11.2015 № 226 о/с були внесені зміни до наказу від 06.11.2015 № 2 о/с. в частині призначення генерала поліції третього рангу радника Голови Національної поліції України управління забезпечення діяльності Голови Національної поліції України ОСОБА_1 радником Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України (а.с.15).

В свою чергу, наказом Голови Національної поліції України від 04.03.2016 № 139 о/с на ОСОБА_1 - радника Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України було покладено тимчасове виконання обов'язків начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Суд з'ясував, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2016 (справа № 757/14420/16-к) ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у рамках досудового розслідування по кримінальному провадженню від 18.03.2016 № 0000762, відкритого за ч.4 ст.369 КК України (а.с.19-20). Зазначеною ухвалою на ОСОБА_1 покладені обов'язки: - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду (м. Черкаси); - повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та іншими підозрюваними або спілкуватися з ними із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; - не відвідувати місце роботи; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну; - носити електронний засіб контролю.

Наказом голови Національної поліції України від 29.03.2016 № 1195 о/с ОСОБА_1 звільнено від тимчасового виконання обов'язків начальника Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2016 (справа № 757/25355/16-к) строк дії вищевказаних заходів був продовжений до 27.07.2016 (а.с.21-22).

17.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до голови Національної поліції України з повторним рапортом (первинний рапорт, як зазначив в судовому засіданні позивач був поданий ним Голові Національної поліції України у вересні 2016 року внаслідок прибуття до центрального апарату Національної поліції України в м. Києві, після закінчення дії запобіжних заходів та стаціонарного лікування в медичних закладах м. Черкаси) в якому повідомив, що готовий приступити до виконання службових обов'язків, просив проінформувати про фактичне місцезнаходження робочого місця, графіку виходу на роботу та кола службових обов'язків, а також просив надати інформацію щодо причин затримки у виплаті заробітної плати (а.с.13).

25.11.2016 засобами поштового зв'язку ОСОБА_1 отримав супровідний лист Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України від 16.11.2016 № 4930/12/1/2/01-2016 разом із додатком - витягом з наказу голови Національної поліції України від 11.07.2016 № 494 о/с про його звільнення із служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вважаючи вищевказаний наказ протиправним та таким, що був прийнятий з порушенням вимог Закону України «Про Національну поліцію» та КЗпП України, ОСОБА_1 звернувся з відповідним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VІІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закон №580-VІІІ, призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Частиною 1 ст. 77 Закону №580-VІІІ встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону №580-VІІІ у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 68 Закону №580-VІІІ поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Частиною 3 ст. 68 Закону №580-VІІІ передбачено, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції, відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк (ч.4 ст.68 Закону №580-VІІІ).

Відповідно до ч. 5 ст. 68 Закону №580-VІІІ переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Аналіз вищевказаних положень дає суду підстави зробити висновок про те, що за загальним правилом, у випадку скорочення посад в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого підлягає скороченню, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. При цьому, така особа може бути призначена за її згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що до спірних правовідносин не застосовуються норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), оскільки за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 21-8а15 від 17.02.2015.

Положенням спеціального законодавства, а саме нормами Закону №580-VІІІ не врегульовано процедуру звільнення поліцейського, в зв'язку зі скороченням чисельності штату та дотримання трудових гарантій поліцейського, а тому суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин окремі положення Кодексу законів про працю України (субсидіарне законодавство).

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, передбачених у п.п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові від 10 березня 2015 року (справа № 21-52а15) вбачається, що власник або уповноважений ним орган (держава) одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Акцентується увага на необхідність запропонування працівнику всіх наявних вакансій.

При цьому, Пленум Верховного Суду України в пункті 19 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено, що наказом Голови Національної поліції України від 06.11.2015 № 2 о/с ОСОБА_1, прибувшого з Міністерства внутрішніх справ Україна в порядку переатестування, призначено радником Голови Національної поліції України управління забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

Наказом Голови Національної поліції України від 27.11.2015 № 226 о/с були внесені зміни до наказу від 06.11.2015 № 2 о/с. в частині призначення генерала поліції третього рангу радника Голови Національної поліції України управління забезпечення діяльності Голови Національної поліції України ОСОБА_1 радником Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

Наказом Голови Національної поліції України від 06.11.2015 № 2 затверджено тимчасовий штат апарату Національної поліції України, зокрема, в Департаменті забезпечення діяльності Голови Національної поліції України передбачалось 36 посад радників Голови.

В подальшому, наказом Національної поліції України від 04.02.2016 № 100, відповідності до ст. 14 Закону України «Про Національну поліцію» були запроваджені організаційно-штатні зміни в Національній поліції, зокрема, в Департаменті забезпечення діяльності Голови Національної поліції України скорочено штат радників Голови на 10 посад.

08.04.2016 відповідач видав наказ № 296дск «Про затвердження штату апарату Національної поліції», яким затвердив штат Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України в кількості 26 посад.

З аналізу норм чинного законодавства та обставин справи суд дійшов висновку, що в даному випадку мала місце зміна в організації виробництва і праці Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України, зокрема, відбулось скорочення чисельності штату вказаного Департаменту.

Тобто, в даному випаду роботодавець, в обов'язковому порядку мав дотримати по відношенню до ОСОБА_1 процедуру, передбачену ч.ч. 1-2 ст. 68 Закону №580-VІІІ.

Під час розгляду справи відповідач, як суб'єкт владних повноважень, на якого покладено обов'язок доказування, не надав належних та допустимих доказів того, що позивача було попереджено про його можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення, а також про те, що останньому пропонувались вакантні посади в іншому підрозділі Національної поліції України, з урахуванням досвіду його роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків, тощо. Відповідні дії Національною поліцією України вчиненні не були, що, в свою чергу, свідчить про недотримання відповідачем процедури звільнення ОСОБА_1 з посади в поліції на підставі п. 4 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Суд вважає, що під час реалізації спірного наказу вимоги ст. 68 Закону №580-VIII, а також положення КЗпП України, в частині видачі в день звільнення позивача йому трудової книжки та проведення з ним повного розрахунку відповідачем дотримані не були, що призвело до порушення прав останнього.

Таким чином, встановлені судом обставини в сукупності свідчать про порушення Національною поліцією України порядку звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу від 11.07.2016 № 494о/с про звільнення позивача, а також підставою для поновлення його на службі в поліції на посаді, яку обіймав до свого звільнення - радника Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Отже, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді радника Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України, нарахування та виплати йому грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 та 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не довів, що під час вчинення дій з приводу яких подано позов, він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, а тому вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови Національної поліції України від 11.07.2016 № 494 о/с в частині звільнення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, із служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про національну поліцію України".

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на службі в поліції на посаді радника Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України, з 12.07.2016.

Зобов'язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 12.07.2016 і до моменту фактичного поновлення на службі в поліції.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на посаді радника Голови Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за місяць, допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги яка подається до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий: С.М. Гарань

Судді: О.А. Рідзель

В.П. Тимошенко

Повний текст постанови виготовлено 22.05.2017