Справа № 820/1001/17
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

"17" травня 2017 р. № 820/1001/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі

Головуючого судді Спірідонов М.О.

за участю секретаря судового засідання Хмелівська Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Харківського міського центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України
про визнання бездіяльності незаконною ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у сприянні зайнятості позивача під час прийому 21 лютого 2017 року незаконною.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 лютого 2017 року під час чергового прийому відповідачем було зроблено запис додатку 1 персональної картки "Опрацьована вакансія соціолог Національного фармацевтичного університету", позивач з зазначеним не погоджується, та вважає, що Харківського міського центру зайнятості без діє у сприянні зайнятості позивача.

Позивач в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, щодо задоволення позовних вимог заперечував зазначивши, що дії Харківського міського центру зайнятості у сприянні зайнятості позивача під час прийому 21 лютого 2017 року є законними та такими, що були спрямовані на сприяння у працевлаштуванні позивача.

Представник третьої особи - Міністерство соціальної політики України, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав до суду письмові пояснення, в яких щодо задоволення позовних вимог заперечував та в яких просить суд розгляд справи здійснити за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач неодноразово перебував на обліку в службі зайнятості як безробітний (2002-2003 роки, 2004 рік, 2006 2015 роки).

27.09.2016 року позивач - ОСОБА_1, в черговий раз звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де був зареєстрований як такий що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 00052.

Наказом директора Харківського міського центру зайнятості від 27.09.2016 № НТ160927, згідно поданої заяви від 27.09.2016 року, позивачу - ОСОБА_1 наданий статус безробітного з 27.09.2016 року та відповідно до п.п. 2,4 ст. 22, п.2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та п.п.2.7., 2.9. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» призначена виплата допомоги по безробіттю з 04.10.2016 року по 28.09.2017 року, у розмірі встановленому чинним законодавством України.

Суд зазначає, що статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Згідно ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні зобов'язані самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів з дотриманням письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення.

Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Суд також зазначає, що під час перебування на обліку позивач отримує соціальні послуги, передбачені чинним законодавством, а саме: консультаційні послуги з питань працевлаштування та реєстрації в службі зайнятості, про що ОСОБА_1 ознайомлений з витягом із статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» (№5067-17 від 05.07.2013 р.) про права та обов'язки зареєстрованих безробітних та витягом із статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття» про права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, про що є підпис ОСОБА_1 в додатку 1 до персональної картки - відвідування особою територіального органу та отримані послуги.

Також судом було встановлено, що під час прийому позивача - ОСОБА_1, 21.02.2017 року провідним фахівцем з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_2, були переглянуті вакансії «викладач із соціальної педагогіки, помічник юриста, спеціаліст державної служби» та опрацьована вакансія «соціолог».

Для узгодження часу та дати співбесіди з роботодавцем, спеціалістом з працевлаштування було зателефоновано до Національного фармацевтичного університету, та отримана інформація про те, що станом на 21.02.2017 року на дану вакансію вже розглядається сім кандидатур. Також, роботодавцем було заявлено клопотання, щодо ненанравлення кандидатів на цю посаду, доки не розглянуться зазначені кандидатури.

Суд зазначає, що на даний час вакансія «соціолог» Національного фармацевтичного університету знята.

Згідно даних з бази ЕІАС.NЕТ останнім місцем, роботи позивача - ОСОБА_1 є «Фахівець з питань зайнятості (хедхантер)» у Харківському міському центрі зайнятості.

Судом також було встановлено, та не заперечувалось позивачем в судовому засіданні, що 21.02.2017 року під час прийому позивача - ОСОБА_1, провідним фахівцем з працевлаштування Харківського міського центру зайнятості ОСОБА_2, ОСОБА_1 було запропоновано відвідати спеціаліста з профорієнтації, про що міститься запис у додатку № 1 до персональної картки.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про зайнятість населення», підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Для осіб, які не мають професії (спеціальності) і вперше шукають роботу, підходящою вважається така, що потребує первинної професійної підготовки, зокрема безпосередньо на робочому місці, а для осіб, які бажають відновити трудову діяльність після перерви тривалістю, що перевищує шість місяців, підходящою вважається робота за професією останнього місця роботи або робота з проходженням попередньої перепідготовки за новою професією (спеціальністю) за направленням територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції.

Для громадян, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) понад 12 місяців, підходящою вважається робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за здобутими раніше професіями (спеціальностями) може вважатися підходящою за умови попереднього підвищення кваліфікації з урахуванням потреби ринку праці.

Згідно до п. 19 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 для осіб, які не працювали за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) більш як 12 місяців, підходящою є робота, яку вони виконували за останнім місцем роботи, а робота за попередньо здобутими професіями (спеціальностями) може бути підходящою за умови підвищення кваліфікації за направленням центру зайнятості з урахуванням потреби ринку праці. Для осіб, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більш як 12 місяців) перерви (крім осіб, яким до досягнення встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку залишилося два і менше роки), підходящою роботою також є участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру, які відповідають їх освіті, професії (спеціальності), професійному досвіду, зокрема за спорідненими професіями.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 34 Закону України « Про зайнятість населення», професійне навчання - набуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок особою відповідно до її покликання і здібностей, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації для професійної діяльності та конкурентоспроможності на ринку праці.

Згідно ст. 35 Закону України « Про зайнятість населення», професійне навчання зареєстрованих безробітних - професійна підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації, спрямовані на здобуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок, підвищення конкурентоспроможності на ринку праці, що здійснюються за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Порядок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, разом з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, молоді та спорту та за погодженням з репрезентативними всеукраїнськими об'єднаннями організацій роботодавців відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що механізм організації територіальними органами Державної служби зайнятості України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, в районах, містах, районах у містах, а також відповідними міжрегіональними територіальними органами (далі - територіальні органи) професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних (далі - професійне навчання безробітних) регламентується Порядком професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних, який затверджений Наказом Міністерства соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України 31.05.2013 року N 318/655.

Так, у відповідності до п.1.2 вказаного Порядку, професійне навчання безробітних організовується на замовлення роботодавця або для самозайнятості, провадження підприємницької діяльності, поточної та перспективної потреби ринку праці з урахуванням побажань безробітних і здійснюється у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, у тому числі в навчальних закладах Державної служби зайнятості України, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання (далі - навчальні заклади) або безпосередньо у роботодавців - замовників кадрів за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд).

Професійне навчання зареєстрованих безробітних за робітничими професіями здійснюється за професіями, наведеними у Державному переліку професій з підготовки кваліфікованих робітників у професійно-технічних навчальних закладах, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 вересня 2007 року N 1117, та в Національному класифікаторі України "Класифікатор професій" ДК 003:2010, затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 липня 2010 року N 327.

Крім того, за період з 27.09.2016 року спеціалістами Харківського міського центру зайнятості разом із позивачем переглянуті та опрацьовані 23 вакансії та видано два направлення на працевлаштування, що також не заперечувалось позивачем під час розгляду справи.

Таким чином, суд вважає за необхідне відзначити, що Харківським міським центром зайнятості здійснювались заходи щодо сприяння одержання ОСОБА_1 робочого місця, однак, як вбачається з матеріалів справи та фактично не заперечувалось позивачем, ОСОБА_1 відмовлявся, від запропонованих відповідачем робочих місць, посилаючись на негативний вплив запропонованих відповідачем робіт та поганий стан здоров'я.

Поряд з цим, суд вважає за доцільне зазначити, що у контексті розуміння приписів Кодексу адміністративного судочинства, бездіяльність субєкта владних повноважень пасивна поведінки субєкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної чи юридичної особи.

Тобто, у даному випадку, бездіяльність відповідача, на наявність якої посилався позивач, могла б виявитись у пасивній поведінці працівника центру зайнятості, що полягала б у не здійсненні заходів щодо сприяння працевлаштування ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, покладений на суб'єкта владних повноважень даною нормою тягар доказування правомірності свого рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності не звільняє позивача від обов'язку доказування своїх тверджень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Будь-яке рішення чи дії субєкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні обєктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення субєкта владних повноважень на може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що Харківським міським центром зайнятості було вчинені дії щодо сприяння працевлаштування ОСОБА_1, а відтак вказані обставини не є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, яка могла б бути пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Харківського міського центру зайнятості під час прийому 21 лютого 2017 року не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 7, 86, ч.1 ст.158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України Харківський окружний адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа - Міністерство соціальної політики України про визнання бездіяльності незаконною відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення та з дня отримання копії постанови, у разі проголошення постанови суду, яка містить вступну та резолютивну частини, а також прийняття постанови у письмовому провадженні.

Якщо субєкта владних повноважень, у випадках та порядку, передбаченому частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2017 року.

Суддя Спірідонов М.О.