Справа № 826/4213/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" травня 2017 р. м. Київ К/800/47570/13

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
за участю

секретаря: Калініна О.С.

представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Павленка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2013 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року

у справі № 826/4213/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Неон-Арт"

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби

про визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Неон-Арт" (далі - позивач, ТОВ "Неон-Арт") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі м. Києва) про визнання дій протиправними, скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2013 року позов задоволено. Податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва ДПС від 21.11.2012 року № визнано протиправним і скасовано. Визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва ДПС з винесення податкового повідомлення-рішення від 21.11.2012 року №.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Солом'янському районі м. Києва, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, відповідачем подано до суду клопотання про заміну Державної податкової інспекції у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби на її правонаступника - Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості заявленого клопотання та наявності підстав для його задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Солом'янському районі міста Києва було проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Неон-Арт» з питань правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток при взаємовідносинах з ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» та ТОВ «Ізумруд» за період з 01.01.2009 року по 30.06.2012 року, за результатами якої складено акт № 7390/22-7/34617877 від 07.11.2012 року.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем п. 5.1 ст. 5, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що полягає у неправомірному включенні до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів не підтверджених податковими накладними, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2011р. на загальну суму 43566 грн., а також порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст.7, пп.7.4.5 п 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що полягає у неправомірному включенні до складу податкового кредиту суми сплаченого податку у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджених податковими накладними, в результаті чого знижено податок на додану вартість на загальну суму 34 852 грн.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 21.11.2012 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 43566 грн. та за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 1 грн.

В основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення покладено висновок податкового органу про те, що первинні документи позивача по взаємовідносинах з ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» та ТОВ «Ізумруд» складені всупереч вимогам діючого законодавства, в зв'язку з чим немає можливості підтвердити факт здійснення господарських операцій та немає підстав для включення ТОВ «НЕОН-АРТ» до складу податкового кредиту з податку на додану вартість та до складу витрат з податку на прибуток вартості придбання послуг від ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» та ТОВ «Ізумруд».

Колегія суду не може погодитись з висновками судів, вважаючи їх передчасними та такими, що винесені з неповним з'ясуванням всіх обставин справи, виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг) (підпункт 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість передбачено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, валові витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Відтак, для правильного вирішення спору судам необхідно з'ясувати характер та зміст операцій, які стали підставою для виникнення у позивача права на формування даних податкового обліку; дослідити всі первинні документи; встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його контрагентом; перевірити наявність у товариства ділової мети під час здійснення господарських операцій та відповідно до встановлених обставин зробити мотивований висновок щодо реальності проведених операцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем та ТОВ «ТК «Поділля-Інвест» було укладено договір купівлі-продажу № 050101 від 05.01.2011 року, згідно з яким продавець зобов'язався передати у власність покупця товар, відповідно до замовлення на поставку товару, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Також між позивачем та ТОВ «Ізумруд» було укладено договір купівлі-продажу №0211 від 01.02.2011 року, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупця товар, відповідно до замовлення на поставку товару, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити товар.

Відповідач в акті перевірки та в касаційній скарзі зазначає, що старшим слідчим з ОВС СУ ДПС у м. Києві Бабій О.В., для врахування при проведенні перевірки ТОВ «Неон-арт» надано копію протоколу допиту обвинуваченого від 25.05.2012 року - гр. ОСОБА_6, згідно якого останній, перебуваючи на території м. Києва, не маючи наміру займатися господарською діяльністю, пов'язаною з виробництвом товарів, виконанням робіт чи надання послуг, діючи з корисливих спонукань, погодився на пропозицію малознайомих осіб, за грошову винагороду, створити ряд суб'єктів господарювання, серед яких ТОВ «ТК «Поділля Інвест» та ТОВ «Ізумруд», усвідомлюючи при цьому, що вказане товариство створюється з метою прикриття незаконної діяльності.

У постанові Верховного Суду України від 5 березня 2012 року (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Натомість, суди попередніх інстанцій виходили з того, що постановою Печерського районного суду м.Києва від 21.09.2012 року до ОСОБА_6 застосовано Закон України «Про амністію», у зв'язку з чим звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.28, ч.2 ст.205, ч.1, 2, 3 ст.358 КК України, а порушену справу відносно нього закрито. У постанові не зазначено в чому полягали злочині дії, а також рішення не містить будь-яких обставин щодо незаконності дій ОСОБА_6 пов'язаних з фінансово-господарською діяльністю ТОВ «ТК «Поділля-Інвест», та ТОВ «Ізумруд», ТОВ «Неон-Арт», та доказів про те, що він не підписував податкові накладні та первинні документи вищезазначених підприємств.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, оскільки статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Зазначена позиція міститься також у постановах Верховного Суду України 14 березня 2017 року (справа 826/757/13-а), від 19 квітня 2016 року (справа № 816/11081/14), від 26 квітня 2016 року (справа № 2а-4201/11/2670).

Отже, колегія суду приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій належним чином не з'ясували обставини підписання повноважними особами звітних документів, у тому числі й податкових накладних, та даних, що містяться постанові Печерського районного суду у м. Киві від 21.09.2012 р.

Викладене свідчить про порушення судами вимог статті 159 КАС України, якою передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з частини 2 статті 220 КАС України не може досліджувати докази, встановлювати або визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи викладене, касаційна інстанція на підставі статті 227 КАС України дійшла висновку про неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд для достовірного з'ясування та правильного вирішення спору по суті.

Під час нового судового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити обґрунтоване рішення.

Відповідно до вищевикладеного, касаційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210 - 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Здійснити процесуальне правонаступництво та замінити Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі м. Києва Державної податкової служби на Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві.

2. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві задовольнити частково.

3. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 травня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 вересня 2013 року скасувати. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька
Судді Н.Є. Маринчак
Ю.І. Цвіркун