Справа № 2-а-4041/10/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2011 р.Справа № 2-а-4041/10/1570

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С.О.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року у справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Одеський коньячний завод»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

ЗАТ «Одеський коньячний завод»звернулось до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі №/0 від 09.04.2010 р. Позивач посилався на те, що в ході перевірки відповідачу були надані всі первинні документи, які закон повязує з правом на нарахування податкового кредиту.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог позивача заперечував, посилався на те, що в ході перевірки були встановлено порушення з боку позивача, які відображені в акті перевірки, у звязку з чим було винесено оскаржуване рішення.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року позов Закритого акціонерного товариства «Одеський коньячний завод»задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі №0 від 09.04.2010 р.

Не погодившись з таким рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, просить зазначену постанову від 17 серпня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ЗАТ «Одеський коньячний завод»у повному обсязі. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконною та необґрунтованою.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судова колегія встановила, що з 03.03.2010 р. по 23.03.2010 р. Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Одесі проведено позапланову документальну виїзну перевірку ЗАТ «Одеський коньячний завод»з питань правомірності формування податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за листопад 2009 року від 18.12.2009 року №12770 та грудень 2009 року від 19.01.2010 року №13149.

За результатами проведеної перевірки був складений акт в якому відповідачем було зроблено висновок про те, що на порушення абз. 2 пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.5.1, пп. 7.5.2 п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 р. №168/97-ВР (зі змінами і доповненнями) позивачем було занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, за листопад 2009 року на 194253 грн. та грудень 2009 року на 81681 грн. Зазначене порушення встановлено на підставі висновків відповідача про те, що позивачем неправомірно включено до складу податкового кредиту листопада та грудня 2009 року суми податку на додану вартість, зазначені в податкових накладених, отриманих підприємством у листопаді, які виписані постачальником товарів (робіт, послуг) у жовтні 2009 року та грудні 2009 року, які виписані постачальниками товарів (робіт, послуг) в податковому періоді, в якому виписані вказані податкові накладні. На підставі зазначеного акту було прийняте оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення №/0 від 09.04.2010 року.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Згідно до положень п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР податковий кредит сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобовязання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Згідно до вимог пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 9 Закону України «Про ПДВ» податкова накладна є підставою для нарахування податкового кредиту. При цьому зазначений Закон не дозволяє включити платнику податків до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, якщо у платника податків відсутнє документальне підтвердження такого податкового кредиту, а саме у разі відсутності оригіналу податкової накладної чи іншого подібного документу, на підставі яких згідно положень Закону України «Про ПДВ»здійснюється документальне підтвердження сум податкового кредиту. Таке правило визначене приписами пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про ПДВ»- не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у звязку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пп. 7.2.6).

Суд першої інстанції вірно визначив, що платник податків має правову можливість скористатися правом на віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту саме по даті фактичного отримання таким платником податків оригіналу податкової накладної.

Як було встановлено, податкові накладні, виписані позивачу постачальниками придбаних ним товарів (робіт, послуг) та перелічені в додатках до акту перевірки складені у відповідності до вимог пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про ПДВ»та наказу Державної податкової адміністрації України «Про затвердження форм податкової накладної та порядку їх заповнення»від 30 травня 1997 року №165 (із змінами та доповненнями), про що не заперечував представник відповідача під час розгляду справи.

Згідно до вимог пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.3.1 п. 7.3 та пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про ПДВ»податкова накладна є єдиною підставою для визначення сум податкового кредиту, оскільки це документ підтверджує одну з подій, що її здійснено покупцем, чи оплату покупцем товару чи отримання товару від продавця, що є підставою для виникнення податкових зобовязань з податку на додану вартість.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, дотримуючись приписів п. 1.7 ст. 1, пп. 7.2.3, 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.1, 7.4.5 п.7.4, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про ПДВ», включив до Розділу 2 «Податковий кредит»податкових декларацій з податку на додану вартість за листопад та грудень 2009 року суми ПДВ, підтверджені податковими накладними, отриманими позивачем від контрагентів у звітному періоді. Крім того, до складу податкового кредиту вказаних податкових декларацій позивач включив лише сплачені постачальниками товарів (робіт, послуг) суми податку на додану вартість.

ЗАТ «Одеський коньячний завод»за датою отримання податкових накладних, вказаних у додатку до акту перевірки, вніс всі передбачені законодавством відомості, зокрема відомості щодо дати отримання податкових накладних та згідно вказаних відомостей сформував податковий кредит з податку на додану вартість в податкових деклараціях за листопад та грудень 2009 року. Таким чином, позивачем у передбаченій законодавством правовій формі відображено відомості щодо дати отримання податкових накладних, перелічених додатку до акту перевірки, які стали підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість у податкових деклараціях за листопад та грудень 2009 року.

Відповідач в акті перевірки та в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні посилається на те, що ЗАТ «Одеський коньячний завод»не скористалося правом на подання скарги до податкового органу як на підставу для включення сум ПДВ до складу податкового кредиту того періоду, в якому такі податкові накладні були виписані постачальниками, а саме: посилання на приписи абз. 2 пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про ПДВ».

Судова колегія погоджується з судом першої інстанції стосовно неправомірності вищезазначених посилань відповідача в акті перевірки та в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні з тих підстав, що відповідно до приписів пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про ПДВ»у разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення, отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Твердження відповідача стосовно того, що позивач не звернувся зі скаргою на постачальника і тим самим не скористався правом на декларування податкового кредиту у тому періоді, в якому були виписані податкові накладні, а саме у жовтні та листопаді є необґрунтованими, не базуються на жодному положенні Закону України «Про ПДВ», так як цим законом не визначено підстав для позбавлення платника податків права на включення відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту у звязку з тим, що такий платник податків не звернувся зі скаргою на постачальника до органу державної податкової служби.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про неправомірність застосування відповідачем до ЗАТ «Одеський коньячний завод»приписів пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про ПДВ». Постачальники товарів (послуг) не відмовлялися від надання податкових накладних на адресу позивача, що підтверджується додатком №5 до податкової декларації з ПДВ, оригіналами отриманих позивачем податкових накладених та реєстром виданих та отриманих податкових накладних за листопад та грудень 2009 року, в якому відображений факт отримання оригіналів податкових накладних, перелічених в додатку до акту перевірки.

За таких обставин, колегія суддів вважає доводи апелянта стосовно порушення позивачем пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України «Про ПДВ»необґрунтованими, оскільки зазначені приписи законодавства не зобовязують платника податків отримувати податкові накладні у звітному періоді, на який припадає дата виникнення податкових зобовязань продавця, та не встановлюють обмежень (крім строків давності) в частині відображення в податковому обліку податкових накладних, виписаних у іншому, ніж звітний, податковому періоді.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що донарахування податкових зобовязань оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням є неправомірним в звязку з чим і застосування штрафних санкцій згідно приписів пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Закону України «Про ПДВ»є неправомірним та безпідставним.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст постанови виготовлений 31.10.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький