Справа № 826/1848/14
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/1848/14 Головуючий у 1- й інстанції Добрянська Я.І. Суддя - доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

16 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Грибан І.О. Собківа Я.М. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» - Касандяка Володимира Васильовича про направлення відповідного звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України від 22.05.2015р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» в частині, що стосується скасування пільг, передбачених у попередній редакції Закону України «Про судовий збір» для громадських організацій інвалідів і ветеранів в адміністративній справі за апеляційною скаргою Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року у справі за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в справі за адміністративним позовом Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Громадська організація «Товариство ветеранів-однодумців» звернувся до суду з позовом до Головного управління внутрішніх військ МВС України, який було вмотивовано протиправним невиконанням відповідачем визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.2008р. № 976 обов'язку щодо сприяння позивачу у проведенні громадської експертизи діяльності відповідача стосовно організації та ведення квартирного обліку, забезпечення та надання житлових приміщень у внутрішніх військах МВС України.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В липні 2015 року представник позивача Касандяк В.В. звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2014 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року в задоволенні заяви представника Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» про перегляд постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 березня 2014 року за нововиявленими обставинами - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, заявник - Громадська організація «Товариство ветеранів-однодумців» звернувся з апеляційною скаргою, просить ухвалу суду першої інстанції змінити, для чого:

- по новому дослідити факт набуття чинності Законом України «Про Національну гвардію України» та визнати обставину незнання судом першої інстанції цього факту на момент ухвалення постанови від 05 березня 2014 року такою, що не змінює правового регулювання спірних правовідносин, які належать до предмету спору у адміністративній справі № 826/1848/14, відтак, такою, що не може бути обставиною для перегляду зазначеної постанови за нововиявлених обставин, з підстав зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України;

- по новому дослідити факт надходження до відповідача від МВС України документу із резолюцією заступника Міністра від 26.12.2013р. вих. № 45205 та визнати обставину покладання Міністерством внутрішніх справ України на відповідача обов'язку розглянути і вирішити запит Організації, який є предметом дослідження у адміністративній справі № 826/1848/14, такою, що була достовірно відомою для суду першої інстанції на момент ухвалення постанови від 05 березня 2014 року, відтак, такою, що не може бути обставиною для перегляду зазначеної постанови за нововиявлених обставин, з підстав зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Крім того, представником Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» - Касандяком В.В. до Київського апеляційного адміністративного суду було подано заяву про направлення відповідного звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України від 22.05.2015р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» в частині, що стосується скасування пільг, передбачених у попередній редакції Закону України «Про судовий збір» для громадських організацій інвалідів і ветеранів.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи вказаної заяви, колегія суддів вважає, що у задоволенні вказаної заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної власності, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997р.), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

В силу статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію Про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини є джерело права.

У відповідності до висновків, викладених у пунктах 23, 25 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен з специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а також давати обґрунтування своїх рішень.

У разі ж виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правого акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акту (частина 5 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).

Так, згідно пункту 1 статті 150 Конституції України, до повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність): законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України; актів Кабінету Міністрів України; правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Ці питання розглядаються за зверненнями: Президента України; не менш як сорока п'яти народних депутатів України; Верховного Суду України; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

У разі невизначеності в питанні про те, чи відповідає Конституції України застосований закон або закон, який підлягає застосуванню в конкретній справі, суд за клопотанням учасників процесу або за власною ініціативою зупиняє розгляд справи і звертається з мотивованою ухвалою (постановою) до Верховного Суду України, який, відповідно до ст. 150 Конституції України, може порушувати перед Конституційним Судом України питання про відповідність Конституції законів та інших нормативно-правових актів. Таке рішення може прийняти суд першої, касаційної чи наглядової інстанції в будь-якій стадії розгляду справи.

Так, Верховний Суд України у постанові Пленуму «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 року № 8 зауважив на тому, що не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Остаточним Рішенням Європейського суду з прав людини від 07.10.2010 року у справі «Богатова проти України» визнано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Дослідивши конкретні обставини цієї справи, Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національні суди не вчинили жодної спроби розглянути позов заявниці з точки зору конституційності законодавства, що було застосовано при нарахуванні їй пенсії, попри те, що заявниця в кожній судовій інстанції наголошувала на цьому питанні. Європейський суд з прав людини зазначив, що національні суди, маючи за національним законодавством, у разі наявності спору щодо конституційності норми закону, яка застосовується судом, повноваження ініціювати відкриття конституційного провадження, цілком ігноруючи вказаний аргумент заявниці - без надання у рішеннях обґрунтування для його відхилення, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали своїх зобов'язань за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 156 КАС України, суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі наявності інших причин за обґрунтованим клопотанням сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - до терміну, встановленого судом.

Тобто, право зупинити провадження у справі на підставі пункту 4 частини 2 статті 156 КАС України виникає за умови подання стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, обґрунтованого клопотання про зупинення провадження.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 9 КАС України, у разі виникнення в суду сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України, суд звертається до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта.

Зі змісту положень ч. 5 ст. 9 КАС України вбачається, що право на звернення до Верховного Суду України в суду з'являється у випадку виникнення сумніву під час розгляду справи щодо відповідності закону чи іншого правового акта Конституції України, вирішення питання про конституційність якого належить до юрисдикції Конституційного Суду України.

Тобто, факт звернення до Верховного Суду України, а останнім до Конституційного Суду України свідчить про наявність сумніву у суду щодо відповідності закону Конституції України.

Одним з основоположних принципів адміністративного судочинства є, зокрема, принцип законності, який полягає у тому, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відтак, суд зобов'язаний вирішувати справи відповідно до Конституції та законів України, водночас, виникнення сумнівів у відповідності закону Конституції України фактично унеможливлює розгляд справи із дотриманням основоположних і фундаментальних принципів адміністративного судочинства.

Проте, в колегії суддів апеляційної інстанції необхідності щодо тлумачення Закону України «Про судовий збір» в частині скасування пільг для сплати судового збору громадським організаціям інвалідів та ветеранів, які мали місце у попередній редакції, не виникло.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо офіційного тлумачення Закону України «Про судовий збір» в частині скасування пільг для сплати судового збору громадським організаціям інвалідів та ветеранів, які мали місце у попередній редакції - відсутні.

Керуючись ст. ст. 160, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» - Касандяка Володимира Васильовича про направлення відповідного звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності Закону України від 22.05.2015р. № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» в частині, що стосується скасування пільг, передбачених у попередній редакції Закону України «Про судовий збір» для громадських організацій інвалідів і ветеранів в адміністративній справі за апеляційною скаргою Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2017 року у справі за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами в справі за адміністративним позовом Громадської організації «Товариство ветеранів-однодумців» до Головного управління Національної гвардії України про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Грибан І.О. Собків Я.М.

Повний текст ухвали виготовлено 22.05.2017 року

Головуючий суддя