Справа № 345/3679/16-а,2-а/345/10/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3248/17

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р.М., Улицького В.З.

за участю секретаря Керод Х.І.

позивача ОСОБА_1

представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Підмихайлівської сільської ради на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року по справі № 345/3679/16-а за позовом ОСОБА_1 до Підмихайлівської сільської ради про нарахування заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про зобовязання Підмихайлівської сільської ради нарахувати йому середній заробіток за період з 15.10.2014 р. по 25.10.2015 р. як працівнику, який безпосередньо виконував службові (бойові) завдання по захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що він працював на посаді голови сільської ради. З 15.10.2014 р. по 18.05.2016 р. він виконував службові (бойові) завдання по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. 23 травня 2014 року Підмихайлівська сільська рада прийняла рішення № 205 «Про дострокове припинення повноважень сільського голови Підмихайлівської сільської ради ОСОБА_1В.». Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 р. по справі № 345/4050/14-а дане рішення було визнане незаконним та скасоване. Разом з тим, за період роботи з 15.10.2014 р. по 21.04.2015 р. ОСОБА_3 всупереч вимог чинного трудового законодавства та вимог Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» не нараховувалася та не виплачувалася заробітна плата, чим порушено гарантоване Конституцією України право на отримання винагороди за працю.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено.

Зобов`язано Підмихайлівську сільську раду Калуського району Івано-Франківської області нарахувати ОСОБА_1 середній заробіток за період із 15.10.2014 р. по 25.10.2015 р., як працівнику, який безпосередньо виконував службові (бойові) завдання по захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України.

Вказану постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Зокрема відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що відповідно до ст. 119 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вказують оскільки позивач прийнятий на військову службу за контрактом виплата компенсації із бюджету не передбачена.

Крім цього зазначають, що ОСОБА_1, як головою сільської ради, розпоряджень про нарахування йому заробітної плати відповідно до ст. 119 КЗпП України не видавалось.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач заперечив щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді сільського голови Підмихайлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області з 18.11.2010 р. по 06.11.2015 р. (а.с. 12).

23.05.2014 року відповідачем було прийнято рішення № 205 «Про дострокове припинення повноважень сільського голови Підмихайлівської сільської ради ОСОБА_1В.».

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 р. по справі № 345/4050/14-а за позовом Калуської районної ради, Калуської районної державної адміністрації до Підмихайлівської сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення Підмихайлівської сільської ради від 23.05.2014 р. «Про дострокове припинення повноважень сільського голови Підмихайлівської сільської ради ОСОБА_1В.» вищезазначене рішення визнано протиправним та скасовано (а.с. 9-11).

Згідно до витягу наказу голови СБУ № 1983-ОС від 15.10.2014 р. встановлено що ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у СБУ (а.с. 18).

Відповідно до наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України № 63 від 08.11.2014 р., № 84 від 29.11.2014 р., позивач безпосередньо виконував службові (бойові) завдання по захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 16, 17).

Із довідки № 11/6 648 від 10.03.2015 р., виданої управлінням роботи Служби безпеки України слідує, що позивач проходить військову службу в Службі безпеки України на посаді офіцерського складу з 15.10.2014 року (а.с. 15).

Згідно довідки № 11/1/5-624 від 10.05.2016 р., ОСОБА_1 у періоди із 16.10.2014 р. по 29.10.2014 р., з 30.10.2014 р. по 30.11.2014 р., з 14.12.2014 р. по 05.02.2015 р., з 21.02.2015 р. по 17.04.2015 р., з 06.05.2015 р. по 17.06.2015 р., з 21.07.2015 р. по 28.10.2015 р., з 16.11.2015 р. по 30.12.2015 р., з 18.01.2016 р. по 12.02.2016 р. приймав безпосередньо участь в заходах АТО (а.с. 19).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 безпосередньо виконував службові (бойові) завдання по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України під час проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в період з 15.10.2014 р. по 21.10.2015 р., а тому, що відповідачем в порушення вимог трудового законодавства за даний період не була нарахована позивачу середня заробітна плата згідно ст. 119 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального права та повне зясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 40 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.92 р. за № 2232 (далі - Закон № 2232) встановлено, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов'язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв'язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

В силу вимог ст. 39 даного Закону призов військовозобов'язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з положеннями частин другої та третьої ст. 39 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьоюта четвертоюстатті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною пятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною пятою статті 61 Закону України «Про освіту». За громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі непровадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.

Указами Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 р. та № 454/2014 від 06.05.2014 р. оголошена та проводиться часткова мобілізація.

08.06.2014 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 р. за № 1275-VII (далі - Закон № 1275).

Вказаним Законом № 1275 внесені зміни до ряду діючих законодавчих актів України, в тому числі Кодексу законів про працю України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Податкового кодексу України, Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов'язок і військову службу», «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» тощо.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону № 1275 поширено дію частин другої і третьої статті 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України в редакції цього Закону на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року за № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».

Так, статтею 119 Кодексу законів про працю України (зі змінами, внесеними Законом № 1275) передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зазначені гарантії розповсюджуються на всіх працівників, призваних на військову службу під час мобілізації, та на працівників, які вступили на військову службу під час мобілізації за особистим бажанням.

Судом апеляційної інстанції встановлено та сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі в період з 15.10.2014 року по 25.10.2015 р. згідно наказу голови СБУ № 1983-ОС від 15.10.2014 р., яким позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у СБУ.

Поміж тим, матеріали справи свідчать, що всупереч вказаним вище нормам, ОСОБА_1 не виплачувався середній заробіток за період з 15.10.2014 р. по 25.10.2015 р. як працівнику, який безпосередньо виконував службові (бойові) завдання по захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, що на думку колегії суддів є протиправним, а тому висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову є вірним.

Крім цього колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на те, що ОСОБА_1, як головою сільської ради, розпоряджень про нарахування йому заробітної плати відповідно до ст. 119 КЗпП України не видавалось, оскільки під час прийняття на військову службу за контрактом, позивачу рішенням Підмихайлівської сільської ради від 23.05.2014 р. достроково припинено повноваження сільського голови Підмихайлівської сільської ради і лише рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.12.2014 р. по справі № 345/4050/14-а дане рішення було визнане незаконним та скасоване. Тобто на момент винесення такого розпорядження в нього були відсутні повноваження щодо такого.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Підмихайлівської сільської ради залишити без задоволення, а постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року по справі № 345/3679/16-а без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий суддя ОСОБА_4
судді ОСОБА_5
ОСОБА_6

Повний текст ухвали складено 18 травня 2017 року