Справа № 813/279/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року № 876/4445/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

05 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - ДПІ у Шевченківському районі м. Львова) за № /270 від 26.01.2016 року.

Постановою від 30 січня 2017 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 26.01.2016 року № /270 в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18714,02 грн., в тому числі 11614,58 грн. - основного платежу та 7099,44 грн. - штрафних (фінансових) санкцій.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ДПІ у Шевченківському районі м. Львова подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи відповідача про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, саме: не подання до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова податкової декларації про майновий стан і доходи одержані в 2013р. та не перерахування до бюджету до 01.08.2014р. податку на доходи фізичних осіб за отримані в 2013 році доходи в сумі 74856,06 грн..

Крім того, посилання ОСОБА_1 на те, що в нього відсутні підстави для включення зазначеної суми до складу отриманого доходу так і для подання податкової декларації є безпідставними, оскільки повідомлення про анулювання боргу, в якому зазначено про необхідність самостійно платити податок з доходу та відобразити його у річній податковій декларації позивач отримав 23.12.2013 року, що підтверджується його особистим підписом. Вказане повідомлення і є підставою для включення зазначеної суми до складу отриманого доходу.

З огляду на викладене відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Суд першої інстанції встановив, що за наслідками документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, оформленої актом від 05.01.2016 року за № 2/1/17-01/13-07/НОМЕР_1, ДПІ у Шевченківському районі м. Львова прийняла податкове повідомлення-рішення за № /270 від 26.01.2016 року, яким визначила позивачу грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, в розмірі 93 740, 08 грн., в тому числі 74 856,06 грн. за основним платежем та 18 884,02 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Висновки податного органу базуються на тому, що ОСОБА_1 в 2013 році отримав дохід в сумі 382882,77 грн. внаслідок прощення АТ ,,Райффайзен Банк Аваль" боргу на вказану суму. Однак, на порушення приписів підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 статті 176, пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України податкову декларацію про майновий стан і доходи одержані в 2013 році до ДПІ у Шевченківському районі м. Львова позивач не подав та не перерахував до бюджету до 01.08.2014 року податок на доходи фізичних осіб за отримані у 2013 році доходи в сумі 74 856,06 грн..

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що до складу оподаткованого доходу повинна включатися лише анульована (прощена) кредитором сума основного боргу, оскільки проценти та пеня не можуть вважатись доходом в розумінні Податкового кодексу України.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, з матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ДПІ у Шевченківському районі м. Львова отримало від ПАТ ,,Райффайзен Банк Аваль" листа за № 04-2-0/2848 від 27.11.2014 року, в якому повідомлялось, що у 3 кварталі 2013 року ОСОБА_1 нарахований дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом в загальній сумі 382882,77 грн.

Згідно договору від 23.12.2013 року про припинення зобов'язань за кредитним договором №014/9723/74/48350 від 03.07.2007 року, укладеного між ПАТ ,,Райфайзен Банк Аваль"та ОСОБА_1, сторони визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на день укладення договору становить 47 902, 26 доларів США, що складає еквівалент 382 882,77 грн., в тому числі основна сума боргу (неповернутого кредиту) - 324 809,94 грн., проценти, нараховані за користування кредитом - 1 363,53 грн., розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 56 709,30 грн.. Сторони погодили, що з дати укладення цього договору боргові зобов'язання за кредитним договором припиняються, а кредитний договір вважається розірваним.

На час здійснення перевірки ОСОБА_1 не подав декларацію про майновий стан і доходи за 2013 рік, а тому відповідач застосував до позивача штрафні санкції в сумі 170 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з наступного.

Підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що додатковим благом є кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку.

Згідно п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 162.1.3 п. 162.1ст. 162 Податкового кодексу України платником податку є, зокрема, податковий агент.

За змістом пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані: а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Згідно вимог пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Оскільки ОСОБА_1 та ПАТ ,,Райффайзен Банк Аваль" 23 грудня 2013 року уклали договір про припинення зобов'язання за кредитним договором №014/9723/74/48350 від 03.07.2007 року, а тому позивач в силу приписів пп. "д" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України зобов'язаний був подати декларацію про доходи за 2013 рік та сплатити податок з доходів фізичних осіб.

При цьому колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що до складу оподаткованого доходу повинна включається лише анульована (прощена) кредитором сума основного боргу, оскільки проценти та пеня не можуть вважатись доходом в розумінні Податкового кодексу України.

Так висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.09.2015 року за №21-1364а15.

За таких обставин колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оподаткуванню підлягає лише основна сума боргу (неповернутого кредиту) в розмірі 324 809,94 грн.

Таким чином, позивач зобов'язаний сплатити податок з доходів фізичних осіб в розмірі 63241,48 грн. та штрафні (фінансові) санкції в розмірі 11784,58 грн..

Враховуючи викладене колегія суддів визнає обґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення в частині збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 18714,02 грн..

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 січня 2017 року у справі № 813/279/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України - з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Ухвала в повному обсязі складена 19 травня 2017 року.