Справа № 804/9077/16
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
і м е н е м У к р а ї н и
04 травня 2017 рокусправа № 804/9077/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.
суддів: Щербака А.А. Баранник Н.П.
за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш"
на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що постанова № 533/4.1-8/409 від 08.12.2016 про накладення штрафу на ПАТ Дніпроважмаш прийнята Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області є такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, оскільки відповідно до довідки від 11.10.2016 №2/5499 працівник ПАТ Дніпроважмаш ОСОБА_1 був призваний до лав ЗСУ на строкову військову службу 06.04.2015 року. Згідно вказаної довідки призовник має право на збереження місця роботи та середнього заробітку на весь період служби та зобов`язано ПАТ Дніпроважмаш вирішити питання щодо поновлення ОСОБА_1 на підприємстві та компенсувати заробітну плату за весь термін проходження строкової військової служби з 06.04.2015- 04.10.2016р.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем (ПАТ "Дніпроважмаш") подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд першої інстанції не здійснив належної юридичної кваліфікації. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що предмет спору про обґрунтованість постанови про накладення штрафу є вужчим ніж питання щодо права ОСОБА_1 на пільги. Зазначає, що якщо ОСОБА_1 права на пільги не має, то притягнення позивача до відповідальності не може бути.

Відповідачем (Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області) надано заперечення на апеляційну скаргу, згідно яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Посилається на те, що ОСОБА_1 було призвано на строкову військову службу у період з 07.04.2015 року по 04.10.2016 року, середній заробіток підприємством не зберігався та не виплачувався, що порушує вимоги ст. 119 КЗпП України. при цьому, нарахування та виплата середнього заробітку повинно було проведено за період з 07.04.2015 року по 04.10.2016, однак нарахований та виплачено середній заробіток позивачем лише на момент перевірки, що підтверджується платіжним дорученням від 16.11.2016 року, середній заробіток виплачено за період з 06.04.2016 року по 22.08.2016 включно, що є недостатнім.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін. Надав пояснення аналогічні, викладеним в запереченнях проти апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що підставі наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від 08.11.2016 №1709-П та направлення на перевірку від 11.11.2016 №498 Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області у період з 14.11.2016 по 16.11.2016 проведено перевірку ПАТ Дніпроважмаш. Порушення, виявлені під час перевірки знайшли своє відображення в акті перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування №533/4.1-8. За результатами розгляду справи про накладення штрафу складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами 08.12.2016 № 533/4.1 - 8/409, відповідно до якої на ПАТ Дніпроважмаш Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підстава абзацу 5 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 14500, 00 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, КЗпП України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 утворено територіальні органи Держпраці, зокрема Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Наказом Держпраці від 04.02.2016 №8 затверджено Положення про Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області, згідно із пунктом 1 якого Головне Управління Держпраці у Дніпропетровській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Підпунктом 5 пункту 4 Положення передбачено, що Головне управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю.

Отже, Головне управління є повноважним органом, який забезпечує реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю на території Дніпропетровської області.

Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області здійснює діяльність у сфері нагляду за додержанням законодавства про працю у відповідності до вимог Порядку проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 02.01.2012 №390, зареєстрованого Міністерством юстиції 30.07.2012 за 31291/21603. (далі - Порядок №390).

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду від 14.05.2015 № 433-УІІІ внесено зміни до статті 39 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, відповідно до яких, громадяни України, призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Отже, відповідно до законодавства з 26.05.2015р. зазначеній категорії громадян середній заробіток на підприємстві повинен зберігатися на загальних підставах, а починаючи з 11.06.2015 підприємствам, установам, організаціям здійснюється компенсація цього заробітку за рахунок державного бюджету.

Матеріалами справи підтверджено, що в ході перевірки встановлено, що у порушення вищезазначених норм Закону України Про внесення змін до деяких законодавча актів України, щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду. Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду працівникові ПАТ Дніпроважмаш ОСОБА_1 , якого було призвано на строкову військову службу у період з 07.04.2015 по 04.10.2016 середній заробіток підприємством не зберігався та не виплачувався, що порушує вимоги ст. 119 КЗпП України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що нарахування та виплата середнього заробітку слід здійснити за період з 07.04.2015 по 04.10.2016. Однак, лише на момент перевірки, що підтверджується Реєстром № 18 від 16.11.2016р., нарахований та виплачений середній заробіток за період з 06.04.2016 по 22.08.2015 включно, що підтверджується Платіжним дорученням №18590 від 16.11.2016 року.

Статтею 17 Конституції України задекларований обов`язок держави щодо забезпечення соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що правові відноси між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232.

Відповідно до ч. ст.1 Закон України Про військовий обов`язок і військову службу захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно зі ч.3 ст.1 Закон України Про військовий обов`язок і військову службу Військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.

Частиною 7 ст.1 Закон України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують, державні органи, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати, а також інші, визначені цією статтею органи та установи.

В силу ч.2 ст.39 Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, яка набрала чинності 08.02.2015, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 39 Закон України Про військовий обов`язок і військову службу в редакції, яка гарантує громадянам України, які призвані на строкову військову службу на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, збереження місця роботи (посади) та середньомісячного заробітку, викладені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду від 15.01.2015 № 116-VIII, який набрав чинності 08.02.2015.

Відповідно до 119 КЗпП України в редакції, що діяла на час прийняття Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про альтернативну (невійськову) службу, Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Аналізуючи зазначені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що починаючи з 08.02.2015 за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, на строк до закінчення особливого періоду, але не більше одного року, зберігалося місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України Про оборону України особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Згідно із ст. 1 ЗУ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного станув Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до листів від 01.10.2015 № 322/2/8417 щодо особливого періоду в Україні, наданого тимчасово виконуючим обов`язки начальника Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України генерал-майором ОСОБА_2 та від 12.05.2016 №716/1/352 наданого начальником відділу правового забезпечення Генерального штабу Збройних Сил України - начальником юридичної служби Збройних Сил України Полковником юстиції М.В.Кушнір, вбачається що відповідно до ст. 1 Закону України Про оборону України з моменту оголошення Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України Про демобілізацію після стабілізації обстановки на сході України. Також питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду. Вищий адміністративний суд у постанові від 16^02.2015 (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.

Отже, колегія суддіві апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що на час звільнення ОСОБА_1 в Україні діяв особливий період.

При цьому, не збереження робочого місця та не виплата середнього заробітку в повному обсязі вказує на порушення адміністрацією ПАТ Дніпроважмаш вимог ч.3 ст. 36 КЗпП України та п.3 ст. 119 КЗпП України, Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду від 15.01.2015, Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду від 14.05.2015.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Матеріалами справи підтверджено, що на час проведення позапланової перевірки ПАТ Дніпроважмаш, працівника ОСОБА_1 було поновлено на роботі згідно наказу № 1204к від 16.11.2016 про скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 № 852к від 07.04.2015, проте середній заробіток йому нараховано та виплачено лише за період з 06.04.2016 - по 22.08.2015 включно (згідно платіжного доручення № 18590 від 16.11.2016), в той час як відповідно до вищезазначеного законодавства ОСОБА_1 до виплати належить середній заробіток за весь термін проходження строкової військової служби з 06.04.2015 р. - 04.10.2016 р.

Згідно Повістки військового комісару ОСОБА_3 було призвано на строкову військову службу з 06.04.2015, а звільнено в запас по закінченню строку служби 04.10.2016 згідно військового квитка ОСОБА_1 . Серія НОМЕР_1 .

Відповідно до Довідки Дніпродзержинського об`єднаного міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 11.10.2016 № 2/5499 однозначно встановлено той факт, що працівник ПАТ Дніпроважмаш ОСОБА_1 був призваний до лав ЗСУ на строкову військову службу 06.04.2015. У даній Довідці зазначено, що згідно Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (зі змінами, внесеними Законом України № 116-УПІ від 16.01.2015 р. призовник має право на збереження місця роботи (посади) та середнього заробітку на весь термін служби та зобов`язано ПАТ Дніпроважмаш вирішити питання щодо поновлення ОСОБА_1 на підприємстві та компенсувати заробітну плату за весь термін проходження строкової військової служби з 06.04.2015 р. - 04.10.2016 р.

Таким чином, постанова № 533/4.1-8/409 від 08.12.2016 про накладення штрафу на ПАТ Дніпроважмаш прийнята Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області є такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: А.А. Щербак

Суддя: Н.П. Баранник