Справа № 826/11680/15
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

04 травня 2017 року К/800/14549/17

Суддя Вищого адміністративного суду України А.Ф. Загородній,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року

у справі № 826/11680/15

за позовом ОСОБА_1

до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України

про зобов'язання вчинити дії, -

встановив:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог про зобов"язання вчинити певні дії щодо видачі позивачу речового майна згідно з переліком, зазначеним у довідці від 31.03.2011 №32.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, подав касаційну скаргу.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, яка діяла до 11.03.2000), військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1, якою врегульовано питання щодо продовольчого, речового та іншого забезпечення військовослужбовців.

Так, приписами статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній станом на момент звільнення позивача та складання довідки від 31.03.2011 №32) передбачено, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на отримання замість належних військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів, яке було визначено частиною другою статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», діяло до 01.01.2008.

Крім того, приписами статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, передбачалось речове забезпечення виключно військовослужбовців, а не звільнених осіб з військової служби.

Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що на момент звернення позивача для отримання грошової компенсації замість речового майна Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачав права на отримання компенсації замість речового майна для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам даного Закону.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, також у випадках, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, які відповідають правовій позиції викладеній у постановах Верховного Суду України від 22 жовтня 2013 року у справі №21-286а13 та від 10 грудня 2013 року у справі №21-415а13, дана касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України про про зобов'язання вчинити дії.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя

Вищого адміністративного А.Ф. Загородній

суду України