Справа № 630/97/17
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 р.Справа № 630/97/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Чалого І.С. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О. Касян В. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Люботинського міського суду Харківської області від 16.03.2017р. по справі № 630/97/17

за позовом ОСОБА_1

до Старшого інспектора з ОД УПД Головного управління Національної поліції України в Харківській області Устименка Андрія Володимировича

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач), звернувся до суду з позовною заявою до Старшого інспектора з ОД УПД Головного управління Національної поліції України в Харківській області Устименка Андрія Володимировича (далі - відповідач), в якій просив суд скасувати постанову серії ПС 2 № 223500 від 10 лютого 2017 року, у зв'язку з порушенням процедури розгляду справи, відсутності складу правопорушення та його провини.

Постановою Люботинського міського суду Харківської області від 16.03.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову - про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Учасники адміністративного процесу були повідомлені належним чином про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) фіксування судового засідання 16.05.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 10 лютого 2017 року старшим інспектором з ОД УПД ГУНП України в Харківській області Устименком А.В. складено постанову ПС2 № 223500 по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, за якою на нього накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з позовом, в якому в обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідачем протиправно, необґрунтовано та безпідставно, порушуючи його права та охоронювані законом інтереси, складено вищезазначену постанову ПС2 № 223500 від 10 лютого 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо винесення 10 лютого 2017 року постанови ПС2 № 223500 вчинені з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не суперечать висновкам, викладеним в рішенні Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року. Суд вважає доведеним, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 121 КУпАП, тобто керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, обладнання якого не відповідає вимогам стандартів і правил дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується з висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 223500 від 10 лютого 2017 року, старшим інспектором з ОД УПД ГУНП України в Харківській області Устименком А.В. встановлено, що ОСОБА_1 10 лютого 2017 року о 13-40 год. в м. Харків на вул. Карачівське шосе, 62 керував автобусом РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, який використовувався для надання послуг з перевезення пасажирів та знаходився на маршруті, та який переобладнаний з порушенням встановлених стандартів, зокрема, в салоні встановлено 20 місць замість 18 згідно з тимчасовим реєстраційним талоном НОМЕР_2, що є порушенням п. 31.3 "а" ПДР України.

Так, відповідно до п. п. 31.3 "а" ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно з законодавством у разі їх виготовлення або переобладнання з порушенням вимог стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху.

Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП про адміністративні правопорушення, настає в разі керування водієм транспортним засобом, який використовується для надання послуг з перевезення пасажирів, що має несправності, передбачені частиною першою цієї статті, або технічний стан і обладнання якого не відповідають вимогам стандартів, правил дорожнього руху і технічної експлуатації.

Згідно зі ст. 32 Закону України "Про Дорожній рух" переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів.

Відповідно до п.п. 8, 37 вказаного Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників і документів, що посвідчують їх особу, а також підтверджують правомірність придбання, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів; державна реєстрація (перереєстрація) переобладнаних транспортних засобів проводиться на підставі документів про відповідність їх вимогам безпеки дорожнього руху.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, виданого Територіальним сервісним центром 6341 РЦС МВС в Харківській області, право власності на автобус РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, зареєстровано 24 листопада 2016 року на ім'я ОСОБА_3 Кількість сидячих місць в автобусі, включаючи місце водія, в свідоцтві зазначена як 18.

Згідно з тимчасовим реєстраційним талоном НОМЕР_2, виданим 02 грудня 2016 року Територіальним сервісним центром 6342 РЦС МВС в Харківській області, право користування автобусом РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, в якому 18 сидячих місць, включаючи місце водія, закріплено за ПП "С-АУРУМ", директором якого є ОСОБА_3

Наказом директора ПП "С-АУРУМ" автобус РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, закріплений за водієм ОСОБА_1

В матеріалах справи містяться документи, надані Регіональним сервісним центром МВС в Харківській області, на підставі яких була проведена 24 листопада 2016 року реєстрація транспортного засобу на ім'я власника ОСОБА_3 Так, з договору купівлі-продажу транспортного засобу № 6341/2016/207994 від 24 листопада 2016 року вбачається, що автобус РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, був придбаний ОСОБА_3 у попереднього власника, гр. ОСОБА_4, якій цей автобус належав на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4. Кількість сидячих місць в автобусі, включаючи місце водія, в свідоцтві на ім'я ОСОБА_4 зазначена як 18.

В поданій до Територіального сервісного центру 6341 РЦС МВС в Харківській області заяві від 24 листопада 2016 року ОСОБА_3 просить провести реєстрацію на її ім'я транспортного засобу - автобус РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, в якому в наявності 18 сидячих місць. Правильність внесеної до заяви інформації про транспортний засіб ОСОБА_3 засвідчила власним підписом.

З іншого документу - звіту № 1046 від 24 листопада 2016 року про незалежну оцінку вартості колісного транспортного засобу, виконаної на замовлення ОСОБА_4, вбачається, що автобус РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, на дату оцінки знаходився в технічно несправному стані, так як потребував заміни двигуна, КПП, шести шин, ремонту ходової, електричної гальмової частин, а також мав ознаки попереднього ремонту кузовних елементів.

Відповідно до протоколу перевірки технічного стану № 00083-07494-16 від 21 грудня 2016 року, виданого ПАТ "ДІАМАНТ" (з іноземними інвестиціями), автобус РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, визнаний технічно справним.

З аналізу вищезазначених доказів суд першої інстанції дійшов висновку про те, що після набуття Приватним підприємством "С-АУРУМ" права володіння і користування автобусом РУТА 20, державний номер НОМЕР_1, ним були проведені ремонтні роботи по відновленню технічного стану транспортного засобу, під час яких була збільшена кількість сидячих місць з 18 до 20, тобто здійснено його переобладнання.

Слід зазначити, що позивачем ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій не надано жодних належних доказів, які б підтверджували, що виконані в автобусі переобладнання відповідають вимогам стандартів, правил і нормативів, що стосуються безпеки дорожнього руху, та, відповідно, спростовували обставини адміністративного правопорушення, за яке постановою відповідача ПС2 № 223500 від 10 лютого 2017 року накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Не спростовано вказані обставини адміністративного правопорушення і в апеляційній скарзі, в якій зазначено лише про порушення відповідачем процесуальних норм при ухваленні оскаржуваної постанови, процедури розгляду справ.

Так, ОСОБА_1 зауважує на те, що відповідач не мав права проводити розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки, а повинен був винести постанову за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В свою чергу, згідно з рішенням Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині свого рішення Конституційний суд України вказав, що в ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Таким чином, в цій справі Конституційним судом України зроблений висновок про відмінність справ про адміністративні правопорушення, які можуть бути розглянуті уповноваженим законом органом безпосередньо на місці вчинення правопорушення або за місцем знаходження цього органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП, в редакції, яка є чинною станом на 10 лютого 2017 року, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Також, як вбачається з тексту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 були роз'яснені положення статей 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені статтею 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287-289 КУпАП, про що свідчить підпис позивача у постанові (а.с.4).

З огляду на викладене, дії відповідача щодо винесення 10 лютого 2017 року постанови ПС2 № 223500 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП, і розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції, вчинені з дотриманням вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, та не суперечать висновкам, викладеним в рішенні Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям, зазначеним в ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що у спірних правовідносинах відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Таким чином, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Отже, переглянувши постанову суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів підтверджує, що при прийнятті судового рішення у справі суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Люботинського міського суду Харківської області від 16.03.2017р. по справі № 630/97/17 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Пянова Я.В.
Судді Чалий І.С. Зеленський В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 22.05.2017 р.