Справа № 2-а/1570/766/2011
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 р.Справа № 2-а/1570/766/2011

Категорія:12.3Головуючий в 1 інстанції: Федусик А.Г.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління МВС України в Одеській області, Іллічівського міського відділу Головного Управління МВС України в Одеській області про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом обґрунтовуючи його тим, що він з 2002 року проходив службу в ОВС, а з 2008 року на посаді інспектора міліції сектору ДІМ Іллічівського міського відділу ГУМВС України в Одеській області. 31 січня 2009 року відповідачем прийнято наказ №87 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області», який було реалізовано наказом ГУМВС України в Одеській області №45 о/с від 09.02.2009 року, якими його було звільнено з займаної посади за п.64 п.п. «є»(за порушення дисципліни). Позивач вважає, що накази про його звільнення були прийняті без урахування всіх обставин для прийняття рішення та з порушенням діючого законодавства України.

З зазначених підстав позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд визнати незаконними та скасувати накази №87 від 31.01.2009 року та №45 о/с від 09.02.2009 року, поновити його в ОВС на займаній до звільнення посаді та стягнути з Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також позивач просив суд допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення його на займаній до звільнення посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях проти позову та письмових поясненнях.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2011 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишений без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що позивач проходив службу в ОВС з 2002 року, а з 2008 року на посаді інспектора міліції сектору ДІМ Іллічівського міського відділу ГУМВС України в Одеській області в званні лейтенанта міліції. В період з 01.12.2008 року по 05.12.2008 року, 08.12.2008 року, та в період з 10.12.2008 року по 21.01.2009 року, він на службі був відсутній, про що складені відповідні акти, які підписані посадовими особами Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області. 21.01.2009 року складений акт про відсутність позивача за можливими адресами мешкання.

На підставі подання від 14.01.2009 року, 31.01.2009р. ГУМВС України в Одеській області прийнято наказ №87, яким за порушення вимог ст.ст. 1, 7 Дисциплінарного статут органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-ІV, Присяги та Етичного кодексу працівника ОВС, що виразилось у невиході на службу з 01.12.2008р. по 22.01.2009р. без поважних причин, позивача з органі внутрішніх справ звільнено за п. 64 п.п. «є»(за порушення дисципліни) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». На виконання цього наказу ГУМВС України в Одеській області був прийнятий наказ №45 о/с від 09.02.2009 року по особовому складу про звільнення позивача.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Згідно вимог ст.1 Дисциплінарного Статуту ОВС України службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Згідно з ст.2 Статуту дисциплінарний проступок це невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до вимог ст.7 Статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку. У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

Відповідно до вимог ст.12 Статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такий вид дисциплінарного стягнення, як звільнення з ОВС.

Відповідно до п.64 п.п. «є» «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України», особи рядового і начальницького складу за порушення дисципліни звільняються з органів внутрішніх справ у запас.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача не заперечував того, що з 01.12.2008р. по 22.01.2009р. позивач неодноразово не зявлявся на роботу, але вважав, що він не виходив на службу з поважних причин.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в ході розгляду справи позивачем не було надано доказів не тільки звільнення його у встановленому порядку від виконання службових обовязків у звязку з хворобою дітей, а і того, що в період хвороби вони потребували догляду з боку батька, який неможливо було поєднувати з виконанням ним службових обовязків.

Відповідно до висновків проведених службових перевірок позивач протягом тривалого часу без поважних причин не виходив на службу та не попереджав керівництво про причини своєї відсутності і місцезнаходження, що в розумінні зазначених положень Статуту та Положення є порушенням службової дисципліни.

Зазначені висновки підтверджуються наданими відповідачем доказами, а саме актами про відсутність позивача на роботі, неможливість встановити його місцезнаходження та відмови позивача від надання особистих пояснень, атестацією позивача та довідками з медичних установ.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи спірні накази №87 від 31.01.2009 року та №45 о/с від 09.02.2009 року про звільнення зі служби позивача, відповідач діяв на підставі Конституції та законів України, обґрунтовано, з врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття цього наказу, з урахуванням права позивача на участь у процесі прийняття цих наказів, у звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги посилання позивача на пропуск відповідачем строку на притягнення його до дисциплінарної відповідальності за порушення, викладені в висновку службової перевірки від 10.12.2008 року, оскільки спірними наказами позивача було звільнено за невиконання ним своїх службових обовязків в період з 01.12.2008 року по 21.01.2009 року, що було встановлено службовою перевіркою від 22.01.2009 року, тобто спірні накази були прийняті відповідачем без порушень вимог Статуту в цій частині.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Крім того, судова колегія робить наголос на тому що позивач пропустив строк звернення до суду, але навіть не подав заяви про його поновлення.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2011 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 05.12.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький