Справа № 826/13437/16
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря Панчук А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспец Інвест» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування податкового повідомлення - рішення , стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансспец Інвест» звернулося в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві про скасування податкового повідомлення - рішення , стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року позов задоволено:

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві №25 від 09.08.2016 року;

стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспец Інвест» (, 04060, м. Київ, вулиця Ольжича, будинок 27/22, офіс 3/1; р/р 1427 в АТ «РЕГІОН-БАНК», МФО 351254) 79 501 667, 00 грн. (сімдесят дев'ять мільйонів п'ятсот одна тисяча шістсот шістдесят сім гривень нуль копійок) бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що фінансово-господарська операція ТОВ «Трансспец Інвест» з придбання соняшника у ТОВ «Фрейм Груп», за результатами якої сформовано податковий кредит з ПДВ з розмірі 79 501 667 грн. має сумнівний характер та проведена з метою надання неправомірної податкової вигоди і документального оформлення безтоварних операцій.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Трансспец Інвест» було подано до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за травень 2016 року, в якій зазначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 79 501 667 грн. (том 1 а.с.12).

Також, позивачем було подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість платника податку, що перевищує суму, яка підлягає перерахуванню до бюджету (том 1 а.с. 14).

Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ТОВ «Трансспец Інвест» () за період: травень 2016 року.

За результатами перевірки складено акт №240/26-59-12-02-09 від 19 липня 2016 року (том 1 а.с. 21-36).

Як вбачається з акту, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200, п. 200-1.3, ст. 200-1 Податкового кодексу України, що призвело до завищення ТОВ «Трансспец Інвест» податкового кредиту за квітень 2015 року на суму 79 501 667 грн., та завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2016 року в розмірі 79 501 667 грн.

На підставі акта, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 09 серпня 2016 року №25, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 79 501 667 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 19 875 416, 75 грн. (том 1 а.с. 19).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність зазначеного податкового повідомлення-рішення відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з п. 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 62.1.3 пункту 6.2.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється, у тому числі шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Відповідно до п.п. 14.1.18 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України бюджетне відшкодування - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов'язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування (п. 102.5 ст. 102 ПК України).

Відповідно до п. 200.7 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п.п. «а», п. 200.14 ст. 200 ПК України).

З матеріалів справ вбачається, що між ТОВ «Трансспец Інвест» (Покупець) та ТОВ «Фрейм груп» (Постачальник) було укладено договір поставки № 02/04-2015 від 27 квітня 2015 року, за умовами якого, Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити соняшник врожаю 2016 року, в порядку і на умовах передбачених цим Договором (том 2 а.с. 4).

Пунктами 3.1, 3.3 зазначеного договору встановлено: ціна за одну тонну товару складає 9 000 грн., у тому числі ПДВ - 1 500 грн.; покупець повинен здійснити попередню оплату у період з 28 квітня 2015 року по 01 травня 2015 року.

Згідно специфікації № 1 від 27 квітня 2015 року, постачальник зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити соняшник врожаю 2016 у кількості 53 001, 11 т., вартість за одну тону складає 9 000, 00 грн., у т.ч. ПДВ, загальна вартість соняшника складає 477 000 000, 00 грн., у т.ч. ПДВ (том 2 а.с. 5).

Додатковою угодою № 1 до договору поставки № 02/04-2015 від 27 квітня 2015 року п. 6 специфікації № 1 викладено у наступній редакції:

«Постачальник зобов'язаний передати, а покупець прийняти вказаний товар не пізніше 31 липня 2017 року, на умовах DDP, згідно офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс в редакції 2010 року» (том 3 а.с. 2).

Колегія суддів звертає увагу на те, що ця умова означає, що продавець здійснює поставку покупцю товару, без розвантаження з будь-якого прибулого транспортного засобу в названому місці призначення. Продавець несе всі витрати та ризики, пов'язані з доставкою товару до цього місця.

На виконання умов зазначеного договору, ТОВ «Трансспец Інвест» здійснило перерахування на користь ТОВ «Фрейм груп» грошових коштів у сумі 477 010 000, 00 грн., у тому числі ПДВ 79 501 666,67 грн. що підтверджується банківськими виписками (том 2 а.с. 12-116).

Також, на підтвердження виконання умов зазначеного договору, позивач надав суду копії податкових накладних від 28.04.2015 № 1 та від 29.04.2015 № 2, зареєстрованих у відповідності до вимог законодавства в Єдиному реєстрі податкових накладних (том 2 а.с. 10, 11 зворот), копію акту прийому-передачі від 29.09.2016 (том 3 а.с. 3), копію договору відповідального зберігання від 28 вересня 2016 року, укладеного між позивачем (Поклажодавець) та ПМП «Імпульс» (Зберігач), за умовами якого Поклажодавець передає, а Зберігач приймає та зобов'язується за плату зберігати протягом строку дії цього договору соняшник у асортименті, кількості та залоговою вартістю згідно Актам прийому - передачі товарно-матеріальних цінностей, який є невід'ємною частиною цього договору (том 2 а.с. 181-182), акт прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей до договору відповідального зберігання № 1 - зб від 28.09.2016 (том 2 а.с. 183).

Колегія суддів звертає увагу на те, що документальна перевірка ТОВ «Трансспец Інвест» відповідачем не проводилась, первинні бухгалтерські документи по взаємовідносинах з ТОВ «Фрейм груп», на підставі яких формувався податковий кредит не досліджувались.

Разом з цим, на думку колегії суду, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги зазначені вище первинні документи, якими підтверджується реальне здійснення господарської діяльності за вищевказаним договором поставки № 02/04-2015 від 27 квітня 2015 року, укладеним між позивачем та його контрагентом, оскільки останні відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно до ст. 9 зазначеного закону є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та фіксують факти здійснення господарських операцій.

Крім того, відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, були внесені до нього, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до цього реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні, за винятком випадків, коди вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Колегія суддів зазначає, що на момент укладання договору поставки ТОВ «Фрейм груп» у відповідності до вимог чинного законодавства було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім цього, відповідно до положень Цивільного кодексу України та презумпції правомірності правочину усі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочину ухвалюється судове рішення.

Відповідачем не надано суду доказів про визнання правочинів, укладених між позивачем та даним контрагентом, недійсними у судовому порядку, а також будь-яких доказів наявності судових рішень, які б набрали законної сили, з приводу незаконних дій посадових осіб позивача.

На думку колегії суддів, Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансспец Інвест» при взаємовідносинах з ТОВ «Фрейм груп» проявило достатню обачність, оскільки перевірило дані надані ТОВ «Фрейм груп» згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та Єдиного державного реєстру платників податків на додану вартість.

Крім того, колегія суддів враховує, що в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява № 803/02). «Булвес» АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік. заява № 6689/03) визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати. Якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України").

Чинне законодавство України також не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб'єктами господарювання

Враховуючи вищевикладене, а також те, що господарські операції позивача з ТОВ «Фрейм груп» здійснювалися в межах господарської діяльності позивача, є реальними, відповідають дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансспец Інвест» бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 200.10, 200.11, 200.12, 200.13 статті 200 ПК України (в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування у разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою контролюючим органом з дня, наступного за днем закінчення терміну проведення камеральної перевірки, у разі якщо камеральна перевірка проведена не була або за результатами проведення перевірки податкове повідомлення-рішення не було надіслано платнику податку у строк, визначений цим Кодексом.

Контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від'ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками;

з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.

Контролюючий орган зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки:

або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету;

або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

У разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

У разі виникнення у платника податку необхідності зміни напряму узгодженого бюджетного відшкодування, такий платник податку має право подати відповідну заяву до контролюючого органу, який протягом п'яти робочих днів з дня отримання такої заяви повинен її задовольнити.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин було встановлено відповідний порядок отримання бюджетного відшкодування, який передбачав подання контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів відповідного висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Разом з цим, в подальшому законодавство змінилося, і чинний Податковий кодекс України передбачає інший порядок отримання бюджетного відшкодування, а саме шляхом формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (п.п. 200.7.1, п. 200.7, ст. 200).

Колегія суддів приймає до уваги правову позицію викладену в постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа № 21-881а15) та від 12 липня 2016 року (справа № 826/2184/15), однак у справі, що розглядається, Київський апеляційний адміністративний суд вважає за необхідне у порядку абзацу другого частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України відступити від викладеної правової позиції Верховного Суду України з наступних мотивів.

Так, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Слід також зазначити, що з моменту виникнення у платника бюджетної заборгованості настає й протиправна бездіяльність податкового органу як суб'єкта владних повноважень, що утворює матеріально-правовий аспект порушеного права платника і наслідки якої підлягають усуненню в судовому порядку.

Отже, адміністративний суд вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення. У такому разі не відбувається перебирання непритаманних суду повноважень державного органу (за відсутності обставин для застосування дискреції), а здійснюється виконання судом власної компетенції з відновлення порушеного права.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно з яким стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби (пункт 23).

Крім того, порядок ведення Реєстру заяв про поверення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 року № 26 також передбачає, що бюджетне відшкодування податку на додану вартість може бути здійснене за рішенням суду про стягнення коштів, шляхом їх безспірного списання. Відомості про здіснення бюджетного відшкодування у зазначений спосіб також підлягають внесенню до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Так, відповідно до п. 10 вказаного Порядку дані щодо бюджетного відшкодування органами Казначейства у порядку безспірного списання податку на додану вартість за судовими рішеннями надаються Казначейством для формування Реєстру окремо на наступний робочий день після здійснення такого відшкодування.

Таким чином, наведеним підзаконним нормативно-правовим актом безпосередньо передбачено можливість ухвалення на користь особи судового рішення про стягнення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість і встановлено особливості процедури такого стягнення; у рамках цієї процедури особа зобов'язана подати до казначейства документи, наведені у пункті 6 зазначеного Порядку, якими є, зокрема, відповідна заява, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Відсутність у Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39, (на який послався Верховний Суд України на обґрунтування своєї позиції) прописаного механізму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у спосіб судового стягнення не є достатнім підґрунтям для висновку про відсутність даного способу захисту у національній правовій системі взагалі. До того ж, цей Порядок визначає механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість та не регулює питання погашення простроченої заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Частиною першою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Таким чином, особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Аскоп-Україна» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів зазначив, що «спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення».

Колегія суддів також вважає істотними наступні обставини по справі, а саме: право позивача на отримання бюджетного відшкодування порушено з 2016 року, суми ПДВ, що підлягають бюджетному відшкодуванню, не підлягають зміні з урахуванням розміру інфляції, а тому прийняття рішення про зобов'язання податкового органу надати висновок, який чинним законодавством не передбачений, суттєво обмежить право позивача та затягне процес відшкодування ще на невизначений період.

За таких обставин, суд вважає, що в даній справі єдиним дієвим способом захисту прав позивача є тільки стягнення бюджетного відшкодування.

Крім того, колегія суддів вважає необгрунтованими посилання податкового органу на податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30 вересня 2015 року № , яким ТОВ «Трансспец Інвест» було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 79 501 667 грн., яке є чинним та позивачем не оскаржувалось, оскільки вищевикладене не позбавляє платника податків права у наступному бюджетному періоді повторно включити відповідну суму до від'ємного значення ПДВ та заявити її до бюджетного відшкодування.

Правомірність вимог платника податків щодо здійснення бюджетного відшкодування у такому випадку буде здійснюватися у загальному порядку.

Наявність податкового повідомлення - рішення №25 від 09.08.2016 року сама по собі не є самостійною та достатньою підставою для відмови у здійсненні позивачу бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 79 501 667, 00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача та стягнення на користь позивача бюджетної заборгованості з відшкодування податку на додану вартість.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 22 травня 2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Головуючий суддя Безименна Н.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Аліменко В.О.