Справа № 816/1057/16
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 р. Справа № 816/1057/16

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Старостіна В.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2017р. по справі № 816/1057/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат"

до Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат", звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.06.2016р. №, №, №, № та №.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016р. у справі №816/1057/16, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016р., в задоволенні адміністративного позову ТОВ "ВК "Біопрепарат" до ГУ ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.01.2017р. у справі №816/1057/16 касаційну скаргу ТОВ "ВК "Біопрепарат" задоволено частково, постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016р. та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.11.2016р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2017р. в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що привело до неправильного вирішенню справи.

Відповідач в своїх запереченнях на апеляційну скаргу просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та просив залишити його без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ТОВ "ВК "Біопрепарат" (ідентифікаційний код 34815758) є юридичною особою (том 1 а.с. 103), знаходиться на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ (Глобинське відділення) та в перевіряємому періоді було зареєстроване платником податку на додану вартість з 18.07.1997, свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ №100332450 від 08.04.2011 (том 1 а.с. 9).

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ТОВ "ВК "Біопрепарат" займається таким видом економічної діяльності за КВЕД: 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (том 1, а.с. 103 зі звороту).

У період з 10.05.2016 по 30.05.2016 року посадовими особами ГУ ДФС у Полтавській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ "ВК "Біопрепарат" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015 та правильності нарахування та обчислення єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 06.06.2016 №198/16-31-14-01-09/34815758 (том 1 а.с. 8-61).

За висновками перевірки встановлено наступні порушення:

- пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в сумі 351613 грн., в тому числі за 2015 рік в сумі 351613 грн.;

- п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в сумі 284352 грн., в тому числі за серпень 2015 року в розмірі 284325 грн.;

- п.198.1, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено р. 24 "Сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду" декларації з ПДВ на загальну суму 106329 грн., в тому числі за грудень 2015 року - 106329 грн.;

- пп.164.2.11 п.164.2 ст.164, абз. "е" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.164.5 ст.164, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.170.9 ст.170, абзац "а" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо повноти обчислення та своєчасного внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період на загальну суму 1358,15 грн.;

- п.3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637 із змінами та доповненнями, а саме проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналу платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 5921,12 грн.

На підставі висновків зазначеного акту перевірки відповідачем 15.06.2016 винесені податкові повідомлення-рішення:

- №, яким ТОВ "ВК "Біопрепарат" збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у сумі 351613 грн. (том 1 а.с. 62);

- №, яким товариству збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість в сумі 284352 грн. за податковими зобовязаннями та 142176 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (том 1 а.с. 63);

- №, яким товариству зменшено відємне значення суми податку на додану вартість в розмірі 106329 грн. (том 1 а.с. 64);

- №, яким товариству визначено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб та пеню у загальному розмірі 1971,24 грн., в тому числі за податковим зобовязанням - 1044,67 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 750,91 грн., сума пені - 175,66 грн.) (том 1 а.с. 65);

- №, яким до товариства застосовано штрафну санкцію за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обліку готівки та застосування реєстраторів у розмірі 5921,12 грн. (том 1 а.с. 66).

Не погоджуючись із правомірністю винесення вказаних податкових повідомлень-рішень позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в ході судового розгляду справи доведено, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, натомість позивач не надав суду належних доказів того, що оспорюванні рішення відповідача не відповідають фактичним обставинам справи та порушують його права і законні інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Вимоги до підтвердження даних, наведених у податковій звітності, встановлені ст. 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 року № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (надалі - Закон № 996-XIV).

Відповідно до ст. 1 цього Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням має містити дві обов'язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі ст. 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу , та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ста. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що підставами для висновку про заниження позивачем податку на додану вартість та заниження податку на прибуток став висновок контролюючого органу про те, що первинні документи оформлені з порушенням вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не були надані сертифікати якості, висновки на показники безпеки та висновки на вміст ГМО, які передбачені пунктом 2.8 договору поставки від 28.08.2015 року №121/Б та які могли б підтвердити якість продукції.

Також, при перевірці дотримання підприємством вимог податкового законодавства щодо виплат коштів, наданих під звіт та на відрядження у межах України та за кордон, наявності наказів про відрядження встановлено порушення, а саме, проведення готівкових розрахунків без надання одержувачем коштів платіжного документа (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів у сумі 5921,12 грн. Згідно акту перевірки дані витрати платника податку не повязані із веденням господарської діяльності, не підлягають включенню до складу валових витрат та вважаються витратами, спрямованими на фінансування особистих потреб фізичних осіб.

За висновками перевірки вищевказані порушення виникли у зв'язку із включенням позивачем у перевіряємому періоді до складу валових витрат та податкового кредиту фінансових результатів безтоварних господарських операцій із контрагентом ТОВ "Бонасент-Агро" ().

Так, позивачем укладено з ТОВ "Бонасент-Агро" () договір поставки від 28.08.2015 року №121/Б (том 1 а.с. 67-68).

За умовами вищевказаного договору передбачено, що Постачальник (ТОВ "Бонасент-Агро") зобовязується поставити Покупцю (ТОВ "ВК "Біопрепарат") у встановлені строки партіями товар (соя урожаю 2015 року). Постачальник за власний рахунок та власними силами здійснює поставку товару на умовах DAP відповідно до правил ІНКОТЕРМС на склад Покупця.

Виконання вищевказаного договору оформлено первинними документами - податковими та видатковими накладними.

До податкового кредиту позивачем віднесено по господарських взаємовідносинах із ТОВ "Бонасент-Агро" суму 390681 грн., в т.ч. за серпень 2015 року - 390681 грн., що відображено в реєстрі податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість.

Оплата здійснювалася у безготівковій формі.

На підтвердження реальності здійснених операцій, руху активів у процесі здійснення господарської діяльності, подальшого використання придбаних товарі в у виробництві та подальшої реалізація продуктів переробки позивачем надано договори поставки з ТОВ «Бонасенг - Агро» № 105/Б від 19.08.2015 та податкові накладні: №4 від 20.08.2015 року з квитанцією про отримання, №2 від 19.08.2015 року з 121/Б від 28.08.2015 року, квитанцією про отримання, №6 від 21.08.2015 року з квитанцією про отримання, №13 від 29.08.2015 року з квитанцією про отримання, №8 від 26.08.2015 року з квитанцією про отримання, №10 від 27.08.2015 року з квитанцією про отримання; видаткові накладні: № 4 від 19.08.2015 року, №5 від 20.08.2015 року, №6 від 21.06.2016 року №7 від 26 серпня 2015 року, №8 від 27.08.2015 року, №9 від 29.08.2015 року; товарно- транспортні накладні: №7/7 від 27.08.2015 року, №3 від 19.08.2015 року, №7/2 від 20.08.2015 року, №7/4 від 21 08.2015 року, №7/3 від 20.08.2015 року, №7/5 від 26.08.2015 року, №7/8 від 27.08.2015 року, №7/6 від 26.08.2015 року, №7/9 від 29.08.2015 року, №7/8 від 29.08.2015 року (перший том арк. справи 67-88, 94, 106-115, другий том арк. справи 172-173)

В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують подальше використання придбаного товару у господарській діяльності ТОВ «ВК «Біопрепарат» з отриманням прибутку та сплатою податків, а саме (том другий арк.. справи 194 - 260): звіт руху сої і соєвого концентрату за серпень 2015 року; звіт про обіг номенклатури; накладні про відпуск сої на переробку: №1 від 01.08.2015 року, №2 від 05.08.2015 року, №4 від 07.08.2015 року, №3 від 06.08.2015 року, №6 від 09.08.2015 року, №5 від 08.08.2015 року, №7 від 16.08.2015року, №8 від 20.08.2015року, №11 від 28.08.2015року, №12 від 29.08.2015року; накладні про відпуск сої ТЕП (соєвого концентрату): №1 від 01.08.2015 року, №2 від 05.08.2015 року, № 4 від 07.08.2015року, №3 від 06.08.2015року, №5 від 08.08.2015року, №6 від 09.08.2015року, № 9 від 26.08.2015року, № 10 від 27.08.2015року, №11 від 28.08.2015року, №12 від 29.08.2015року; картка рахунку №27 та картка рахунку № 206, що підтверджує рух сої та соєвого концентрату (сої теп) по заводу по переробці сої; договір поставки №078/Б з контрагентом ТОВ «Ясенсвіт» від 16.06.2015 року з видатковою накладною № П -0000340 від 26.08.2015 року, доручення від 04.08.2015 року №1612; податкова накладна №34 від 26.08.2015 року; ттн № Г1-0000269; банківські виписки з банку АТ «Прокредит Банк»; договір поставки № 945/2014/КАМ/О з контрагентом. ТОВ «Комплекс Агромарс» філія «Бориспільський комбікормовий завод» від 09.12.2014 року; видаткові накладні № П-0000346 від 29.08.2015 року, №П-0000347 від 30.08.3015 року, №П-0000349 від 30.08.2015 року, №П-0000348 від 30.08.2015року, №17-0000352 від 01.09.2015року, №77-0000353 від 01.09.2015 року, №2 від 01.09.2015 року, податкові накладні №44 від 29.08.2015 року, №45 від 30.08.2015 року, №46 від 30.08.2015 року, №49 від 30.08.2015 року, №1 від 01.09.2015 року, ТТН № П -0000277 від 29.08.2015 року, № 77- 0000275 від 28.08.2075 року, №77-0000278 від 29.08.205 року; №П-0000279 від 29.08.2015 року, №11- 0000293 від 31.08.2015 року, №77-0000294 від 31.08.2015 року, банківські виписки з банку АТ «Прокредит Банк»; договір поставки № 294/Б з контрагентом. ТОВ «ПЖК- Запоріжжя» від 09.12.2014 року; видаткові накладні № П -0000350 від 31.08.2015 року, ТТН від 31.08.2015 року № П -0000292, податкові накладні № 39 від 27.08.2015 року; виписки з банку АТ «Прокредит Банк».

Зазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак сприймаються судом апеляційної інстанції як належні та допустимі докази реальності вчинення господарських операцій.

Колегія суддів вважає, що надані первинні документи підтверджують здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом, а також спричинення цими операціями реальних змін майнового стану позивача, що підтверджує наявність руху його активів, що є визначальною ознакою реальності господарських операцій між позивачем та зазначеними вище контрагентами.

Також, колегія суддів зазначає, що доводи відповідача щодо недоліків деяких документів первинного бухгалтерського обліку позивача не спростовують факту реальності здійснення господарських операцій та не впливають на її правові наслідки, оскільки зазначені первинні документи дозволяють ідентифікувати господарські операції та оцінені судом у сукупності з іншими доказами по справі.

Також, відмовляючи у задоволенні адміністративного позову Полтавський окружний адміністративний суд в своїй постанові, керуючись правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 року (23740257) та вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.06.2016 у справі №638/9210/16-к (провадження №1-кп/638/534/16), дійшов висновку, що первинні документи, які стали підставою для формування ТОВ "ВК "Біопрепарат" податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, видані контрагентом - ТОВ "Бонасент-Агро", діяльність якого має ознаки фіктивного підприємництва, та первинні документи, якого підписані від імені особи, яка не брала участь у діяльності товариства, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту та витрат є безпідставними.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.4 ст.72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Виходячи з правового змісту наведеної норми, вирок суду відносно директора ТОВ «Бонасент-Агро» не є підставою для звільнення від доказування стосовно обставин, що складають предмет цієї справи. Наявність зазначеного вироку суду, не може бути беззаперечною умовою для відсутності підстав для позивача на право формування податкового кредиту. Вироком суду в межах кримінальної справи, підтверджуються лише факт скоєного кримінально караного діяння саме директора ТОВ «Бонасент-Агро», та створюються правові наслідки лише для нього, але ж жодним чином не підтверджує порушення податкового законодавства саме ТОВ «ВК «Біопрепарат». Окрім цього, в самому вироку суду жодних правопорушень по взаємовідносинам з ТОВ «ВК «Біопрепарат» не встановлено.

Аналогічна думка ВАСУ викладена в рішенні від 26.08.2015 р. по справі К/800/60969/14, відповідно до якої обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом, розгляду в адміністративній справі. Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду. Крім того, на недопустимість покладення тягаря негативних наслідків від встановлення протиправності дій контрагента платника податків неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, зокрема 09.01.2007 року у рішенні «Інтерсплав проти України», а також Верховний Суд України, зокрема у постанові № 21-1578 від 13.01.2009 року.

В матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Податковим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з ТОВ «Бонасент-Агро», що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.

Згідно з ч.2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність має індивідуальний характер.

Відповідно до пп. 4.1.3 п. 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі невідворотності настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства.

Тобто, якщо ТОВ «Бонасент-Агро» здійснювало фіктивну діяльність, то відповідальність за таке порушення має нести саме це підприємство, а не підприємство позивача, оскільки останнє не має відношення до незаконної діяльності контрагентів та не було обізнано про її здійснення та не вчиняло незаконних дій щодо такої діяльності.

Також, чинне законодавство України покладає відповідальність на особу, яка вчинила порушення певних норм податкового законодавства, і не містить норм, які можуть бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Колегія суддів зазначає, що Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив наступне:

69. Суд окремо зазначає, що компанія-заявник не мала абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ. Отже, Суд вважає, що незважаючи на повне виконання своїх зобов'язань, компанія-заявник була поставлена у несприятливі умови, так як було незрозуміло чи може вона віднести до податкового кредиту суму ПДВ, сплачену постачальнику у складі придбаних товарів, оскільки визнання чи невизнання права на податковий кредит також залежало від висновків податкових органів, чи своєчасно виконав свої зобов'язання з подання звітності з ПДВ постачальник.

70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1.

Таким чином, за правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в зазначеному рішенні, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо особи, яка допустила порушення. Ця обставина не є підставою для позбавлення іншого платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Отже, платник податків не має повноважень та обовязку відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання контрагентом його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, обов'язку сплати податку, а також вчинення інших дій, повязаних з провадженням господарської діяльності контрагента.

Якщо податковий орган володіє інформацією про такі зловживання зі сторони певної юридичної особи, він може вжити необхідних заходів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання.

Однак, такі заходи є неприпустимими за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь платника податків у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення.

За умови своєчасного та повного виконання платником податків своїх податкових обов'язків, неможливості з його сторони забезпечити дотримання контрагентом обов'язків щодо декларування та сплати ПДВ, а також відсутності інформації про порушення контрагентом правил оподаткування, про які платник податків знав чи міг знати, останній не повинен нести відповідальність за наслідки не виконання постачальником його обов'язків.

Таким чином, дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність останнього з протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність господарських операцій, а тому не є вичерпним доказом при встановленні або нереальності операції, або відсутності в ній ділової мети.

Отже, позивачем були вчинені всі необхідні дії для досягнення конкретних економічних результатів від господарських операцій з контрагентом ТОВ «Бонасент-Агро».

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вчинені позивачем господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів первинного бухгалтерського обліку.

Що стосується висновків суду першої інстанції щодо проведення готівкових розрахунків без надання одержувачем коштів платіжного документа встановленої форми та змісту, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, колегія суддів вважає таким, що не відповідає дійсності, з наступних підстав.

Відносини в сфері порядку видачі готівкових коштів під звіт або на відрядження регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року №637 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 року за №40/10320 (надалі - Положення № 637).

Відповідно до п. 3.1 Положення № 637 касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Згідно з п. 1.2 Положення № 637 розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну .

Відповідно до п. 7.39 Положення №637 під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Згідно з п. 7.41 Положення №637 під час перевірки правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Відповідно до Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270 розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Згідно з ст. 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявні належним чином складені та заповнені авансові звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, в яких зазначається підтвердження факту витрачання підзвітних сум, квитанції поштового зв'язку "Укрпошта" форми №1, реєстри поштового зв'язку "Укрпошта" форми 11, накладні поштового зв'язку "Укрпошта" форми 16, які підтверджують витрату коштів на господарські потреби ТОВ "ВК "Біопрепарат".

Разом з тим, вказані кошти видають під звіт для здійснення витрат, пов'язаних з виробничими (господарськими) потребами підприємства.

Відповідно до п. 1.2. Положення про ведення касових операцій в національній валюті України, затверджене ухвалою Правління Національного банку України від 15.12. 2004 року №637 готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.

З податкового повідомлення-рішення № від 15.06.2016 року вбачається, що до ТОВ "ВК "Біопрепарат" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України та абз.6 ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки".

Відповідно до абз.6 ст. 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Тобто, у спірних правовідносинах має місце видача працівникам під звіт коштів, що не є платежем підприємства і не є готівковим розрахунком в розумінні норм даного Положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Одним із видів адміністративно-господарських санкцій, відповідно до ст. 239 ГК України, є штраф.

Згідно з ст. 241 ГК України поняття адміністративно-господарського штрафу це грошова сума, що сплачується суб'єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності. Перелік порушень, за які з суб'єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначається законами, що регулюють податкові та інші відношення, в яких допущено правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 217 ГК України адміністративно-господарські санкції застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

ДФС є органом державної влади і уповноважена на застосування адміністративно - господарських санкцій, які передбачено Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".

Отже, за своєю сутністю фінансові санкції, які визначені Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", є адміністративно-господарськими санкціями, оскільки застосовуються уповноваженим органом державної влади (податковою службою) і мета їх застосування полягає у притягненні суб'єкта господарювання до відповідальності за порушення встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Таким чином, на застосування фінансових санкцій, які передбачені Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", розповсюджуються вимоги Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 250 ГК України адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Таким чином, адміністративно-господарські санкції, які передбачені Указом Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки", можуть бути застосовано до правопорушника лише у строки, які визначено ст. 250 ГК України.

Таким чином, враховуючи вимоги ст. 250 ГК України, та дату прийняття оскаржувальних податкових повідомлень-рішень штрафні санкції можуть бути застосовані за період з 15.06.2015 року по 15.06.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи операції за які до підприємства позивача застосовано штрафні санкції визначені з 05.07.2013 року, що не відповідає вимогам ст.250 ГК України.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка викладена в ухвалі від 24.04.2014 року у справі №К/9991/89648/11.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, вказана правова норма визначає критерії для оцінювання дій та рішень суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, а тому суб'єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, приймаючи будь-яке рішення та вчиняючи будь-які дії. Саме дотримання суб'єктом владних повноважень всіх критеріїв свідчить про якість та природу прийнятих рішень та вчинених дій, а недотримання хоча б одного з них тягне наслідком визнання їх протиправними та необґрунтованими.

За змістом положень ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду апеляційної інстанції достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були допущені порушення норм матеріального та процесуального права, а тому дана постанова підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" задовольнити.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05.04.2017р. по справі № 816/1057/16 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича компанія "Біопрепарат" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 15.06.2016 року про донарахування податку на прибуток у розмірі 351 613,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 15.06.2016 року про донарахування податку на додану вартість у розмірі 284 352,00 грн. та нарахований штраф у розмірі 142 176,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_2 від 15.06.2016 року про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість в розмірі 106 329,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_3 від 15.06.2016 року про донарахування грошового зобов'язання з податку на доходи з фізичних осіб в розмірі 1 971,24 грн., в т.ч.: основна сума - 1044,67 грн., штраф-750,91 грн., пеня-175,66 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_4 від 15.06.2016 року про застосування суми штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки в розмірі 5 921,12 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст постанови виготовлений 23.05.2017 р.