Справа № 805/4860/16-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 травня 2017 року справа №805/4860/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Сухарька М.Г., Ястребової Л.В.,

секретар судового засідання Терзі Д.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі №805/4860/16-а за позовом ОСОБА_1 до Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України в особі військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач просила зобов`язати відповідача провести повний розрахунок; стягнути на користь позивача з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2016 року по день фактичного розрахунку, компенсацію за невикористану щорічну відпустку та матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 31.12.2013 року по 12.10.2014 року, компенсацію за невикористану щорічну додаткову оплачувану соціальну відпустку за 2014 рік як одинокій матері.

В обґрунтування позову зазначила, що в період з 03.11.2009 року по 30.12.2013 року працювала на посаді спеціаліста І категорії Краматорського міського військового комісаріату Донецької області. Звільнена наказом військового комісара від 30.12.2013 року №233.

Проте, судовими рішеннями, що набрали законної сили з 12.04.2016 року визнано її звільнення незаконним, скасовано накази про звільнення, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, позивача поновлено на посаді.

29.09.2016 року позивачу доведено наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 №82 від 22.06.2016 року про поновлення її на посаді та допущено до фактичного виконання обов`язків з 31 грудня 2013 року.

Наказом військового комісару від 20.10.2016 року №146 позивача звільнено з роботи за власним бажанням.

Оскільки рішенням суду її поновлено на посаді з 31.12.2013 року, роботодавець повинен виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

В період праці з 31.12.2013 року по 20.10.2016 року позивач не використала щорічну відпустку за період з 31.12.2013 року по 12.10.2014 року, та соціальну додаткову відпустку, яка надається одинокій матері.

Відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачем при звільненні.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2016 року по 19.10.2016 року у розмірі 18492,96 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

Стягнуто з Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні період з 20.10.2016 року по 09.02.2017 року у розмірі 8044, 96 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за період з 31.12.2013 року по 12.10.2014 року у кількості 23 доби у розмірі 2383,25 грн. (з відрахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.09.2016 року по 18.10.2016 року, оскільки у цей період позивач біла відсутня на роботі без поважних причин, тобто вчинила прогул.

Крім цього, протягом 2014 року позивач отримувала допомогу по безробіттю відповідно до пп.2.4 ст.22, п.2 ст.23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тому вона не має права на отримання соціальної відпустки, передбаченої ст..19 цього Закону.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог судове рішення не оскаржується.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 в період з 03.11.2009 року по 30.12.2013 року перебувала на посаді спеціаліста І категорії Краматорського міського військового комісаріату (а.с.7-11)

30.12.2013 року військовим комісаром Краматорського міського військового комісаріату винесено наказ №99 про звільнення з 30.12.2013 року ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ), спеціаліста 1 категорії Краматорського МВК відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2016 року по справі №805/4562/15-а, яка набрала законної сили 16.11.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України задоволено частково.

Скасовано наказ військового комісара Донецького обласного військового комісаріату Міністерства оборони України про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста 1 категорії Краматорського міського військового комісаріату Донецької області від 30.12.2013 року №233.

Скасовано наказ військового комісара Краматорського міського військового комісаріату Донецької області про звільнення ОСОБА_1 з посади спеціаліста 1 категорії Краматорського міського військового комісаріату Донецької області від 30.12.2013 року №99.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста 1 категорії ІНФОРМАЦІЯ_3 з 31 грудня 2013 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.72-78)

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.06.2016 року №82 ОСОБА_1 поновлено на роботі з 31 грудня 2013 року на посаді спеціаліста І категорії Краматорського міського військового комісаріату. (а.с.68)

Також наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.09.2016 року №13 скасовано наказ №233 від 30.12.2013 року в частині звільнення з посади ОСОБА_1 та поновлено останню на займаній посаді з 31.12.2016 року. (а.с.87)

29.09.2016 року військовим комісаром Краматорського міського військового комісаріату винесено наказ №137, яким ОСОБА_1 прийнято на роботу та призначено з 29 вересня 2016 року на посаду провідного спеціаліста відділення забезпечення Краматорського міського військового комісаріату. (а.с.67)

Наказом військового комісара Краматорського міського військового комісаріату від 19.10.2016 року за №144 ОСОБА_1 переведено з 19 жовтня 2016 року на постійну роботу провідного спеціаліста командування за її згодою.(а.с.66)

20.10.2016 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 подано заяву, адресовану на ім`я військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення з посади за власним бажанням з 20 жовтня 2016 року. Також в даній заяві позивач просила виплатити їй належні суми та компенсації при звільненні. (а.с.16)

Наказом військового комісара Краматорського міського військового комісаріату від 20.10.2016 року №146 ОСОБА_1 звільнено з 20 жовтня 2016 року відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі поданої заяви.(а.с.88)

Того ж дня позивачу надано відповідь на заяву від 20.10.2016 року, в якій зазначено про її звільнення наказом від 20.10.2016 року за №146. Також роз`яснено, що для вирішення питання щодо виплати компенсації за невикористану відпустку, матеріальної допомоги, середнього заробітку позивачу необхідно звернутись до Донецького обласного військового комісаріату. (а.с.17)

21.10.2016 року позивач звернулась до військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо виплати їй відповідних сум та компенсацій при звільненні. (а.с.18)

Листом від 03.11.2016 року за №ФЗ/757 відповідачем надано відповідь на заяву позивача від 21.10.2016 року, в якій зазначено про подання апеляційної скарги на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2016 року по справі №805/4562/15-а. (а.с.19)

На підставі ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 7 вказаної статті зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Тобто, негайне виконання судового рішення передбачає, що роботодавець зобов`язаний поновити працівника на роботі одразу після винесення та оголошення відповідного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04.02.2016 року ОСОБА_1 поновлено на посаді спеціаліста 1 категорії ІНФОРМАЦІЯ_3 з 31 грудня 2013 року.

Проте, судове рішення від 04.02.2016 року в частині поновлення виконано відповідачем лише 22.06.2016 року, що вбачається з наказу військового комісару ІНФОРМАЦІЯ_2 №82 від 22.06.2016 року.

При цьому відповідний запис щодо визнання недійсним запису про звільнення ОСОБА_1 наказом від 30.12.2013 року №99 внесено лише 19.10.2016 року, що вбачається з трудової книжки позивача.

Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки рішення про поновлення позивача на посаді винесено відповідачем тільки 22.06.2016 року, беручи до уваги ненадання відповідачем доказів своєчасного ознайомлення ОСОБА_1 з даним рішенням суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за відповідний період.

Судова колегія не приймає доводи апелянта про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.09.2016 року по 18.10.2016 року, оскільки у цей період позивач вчинила прогул, оскільки ці доводи не підтверджені належними доказами. Відповідно до приписів КЗпП України невихід на роботу повинен бути зафіксований належним чином (складені відповідні акти, доповідні записки, проведено службове розслідування за фактом відсутності на робочому місці без поважних причин тощо).

Однак, апелянт таких доказів не надав як суду першої інстанції, так і при розгляді скарги апеляційним судом.

На підставі викладеного, суд першої інстанції, враховуючи відсутність нарахування та виплати позивачу заробітної плати з 05.02.2016 року по день звільнення з Краматорського міського військового комісаріату, прийшов до правильного висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2016 року по 19.10.2016 року.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум саме у строки, зазначені у статті 116 КЗпП. При цьому, право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в разі, якщо працівник в день звільнення не працював, виникає за наявності звернення звільненого працівника з вимогою щодо проведення такого розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 20.10.2016 року та 21.10.2016 року зверталась до ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявами щодо виплати їй відповідних сум та компенсацій при звільненні, проте такі виплати здійснені не були.

Тому судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що періодом, за який на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, є час з 20.10.2016 року (день звернення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою щодо проведення повного розрахунку при звільненні) по 09 лютого 2016 року (день ухвалення рішення у справі).

Щодо стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 31.12.2013 року по 12.10.2014 року судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на момент звільнення позивача з роботи державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Статтею 59 цього Закону передбачено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

На підставі ч.1 ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки», ч.1 ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Як вбачається з наказу військового комісара Краматорського міського військового комісаріату від 08.02.2017 року №16 ОСОБА_1 вирішено вважати такою, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про державну службу» не використала дні щорічної відпустки за робочий період з 31.12.2013 року по 12.10.2014 року у кількості 23 календарні дні.

Тобто відповідач не заперечує наявність у позивача невикористаних днів відпустки за спірний період, в зв`язку з чим є незмістовними доводи апелянта про відсутність у позивача права на отримання відпустки в зв`язку з отриманням допомоги по безробіттю. При цьому наказ від 08.02.2017 року №16 у встановленому порядку не скасовано та нечинним не визнано.

На підставі ч.1,2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів правомірність своїх дій щодо затримки повного розрахунку з позивачем при її звільненні.

Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі №805/4860/16-а залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2017 року у справі №805/4860/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді М.Г. Сухарьок

Л.В. Ястребова