Справа № 826/18392/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

17 травня 2017 року №826/18392/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Аблова Є.В., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної фіскальної служби України головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної фіскальної служби України, головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просить (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог від 22.02.2017):

- визнати протиправним та скасувати рішення головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.10.2016 №6407/Д/26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги;

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 10.11.2016 №11898/Д/99-99-11-02-02-01-14 про результати розгляду повторної скарги;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.06.2016 №00037-1305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25 000,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 18.11.2016 №00037/1-1305.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним, оскільки транспортний засіб, який у 2016 році належав на праві власності позивачу, не є об'єктом оподаткування у розумінні положень статті 267 Податкового кодексу України, а саме: рік випуску останнього станом на 2016 рік перевищує 5-річний термін. Крім того, за твердженням позивача, в оскаржуваних рішеннях головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної фіскальної служби України, прийнятих за результатами оскарження податкового повідомлення-рішення від 29.06.2016 №00037-1305, вказаного факту не враховано. Також, позивачем наголошено, що головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві порушено строк розгляду скарги, внаслідок чого така скарга вважається задоволеною.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували, вказавши про правомірність оскаржуваних рішень, прийнятих у межах та на підставі наявних у відповідачів повноважень, з огляду на наявність у позивача у 2016 році права власності на транспортний засіб, який є об'єктом оподаткування. Представником головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві у своїх письмових запереченнях проти позову наголошено, що у встановленому порядку позивача повідомлено листом від 18.08.2016 №5372/Д/26-15-10-02-16 про продовження строку розгляду скарги, яке не вручено останньому з незалежних від контролюючого органу причин.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до 08.06.2016 був власником легкового транспортного засобу LAND ROVER RANGE ROVER, кузов НОМЕР_1.

На підставі викладеного, державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №00037-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачем подано відповідні скарги, за результатами розгляду яких головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято рішення від 03.10.2016 №6407/Д/26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги, яким податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №00037-1305 залишено без змін. Рішенням Державної фіскальної служби України від 10.11.2016 №11898/Д/99-99-11-02-02-01-14 про результати розгляду повторної скарги частково скасовано податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №00037-1305 у сумі 14583,30 грн., оскільки ОСОБА_1 був власником транспортного засобу лише протягом 5 місяців 2016 року, а тому сума податку має становити 10416,60 грн.

З урахуванням викладеного, державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.11.2016 №00037/1-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з транспортного податку за 2016 рік у розмірі 10416,70 грн.

Вважаючи вказані рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з пунктом 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

У разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об'єкт (підпункт 267.6.5 пункт 267.6 статті 267 Податкового кодексу України).

З аналізу наведених положень податкового законодавства вбачається, що об'єктом оподаткування транспортного податку є легкові автомобілі, які одночасно відповідають таким критеріям: 1) з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно); 2) середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

За твердженням позивача, легковий транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, кузов НОМЕР_1 випущено у 2010 році, а тому у 2016 році останній вже не є об'єктом оподаткування транспортним податком.

На підтвердження вказаного, позивачем надано суду копію довідки регіонального сервісного центру в місті Києві Міністерства внутрішніх справ України №148, у відповідності до якої легковий транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, кузов НОМЕР_1 випущено у 2010 році.

Крім того, слід зазначити, що представником Державної фіскальної служби України до власних письмових заперечень проти позову додано копію листа головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 14.03.2017 №31/1537, згідно з яким точною датою випуску автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, кузов НОМЕР_1 є 05.10.2010.

У той же час, приписами підпункту 267.6.3 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

На виконання вказаних положень наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 №563 затверджено форму відомостей, необхідних для розрахунку транспортного податку за місцем реєстрації об'єкта оподаткування (форма Л).

При цьому, надана відповідачами інформація «Результати аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України» не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 16.06.2015 №563, а тому не є допустимим доказом, що підтверджує факт випуску досліджуваного транспортного засобу саме у 2011 році.

Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що легковий транспортний засіб LAND ROVER RANGE ROVER, кузов НОМЕР_1 випущено у жовтні 2010 році, а тому у 2016 році останній вже не є об'єктом оподаткування транспортним податком.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 18.11.2016 №00037/1-1305 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

У свою чергу, у силу підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу (пункт 60.4 статті 60 Податкового кодексу України).

Відтак, оскільки на виконання рішення Державної фіскальної служби України від 10.11.2016 №11898/Д/99-99-11-02-02-01-14 про результати розгляду повторної скарги державною податковою інспекцією у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 18.11.2016 №00037/1-1305, попереднє податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 №00037-1305 є відкликаним, у силу положень статті 60 Податкового кодексу України, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 29.06.2016 №00037-1305 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.10.2016 №6407/Д/26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги та рішення Державної фіскальної служби України від 10.11.2016 №11898/Д/99-99-11-02-02-01-14 про результати розгляду повторної скарги, суд зазначає про таке.

Відповідно до пункту 56.10 статті 56 Податкового кодексу України, рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

У свою чергу, приписами пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України передбачено, що податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Згідно з пунктами 56.2-56.3 статті 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Скарги на рішення державних податкових інспекцій подаються до контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів.

Скарги на рішення контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць подаються до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Також, пунктом 56.6 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли контролюючий орган приймає рішення про повне або часткове незадоволення скарги платника податків, такий платник податків має право звернутися протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання рішення про результати розгляду скарги, зі скаргою до контролюючого органу вищого рівня.

Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Водночас, відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Приписами пункту 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З огляду на викладене вище, рішення суб'єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Зі змісту вказаних оскаржуваних рішень вбачається, що останніми здійснено розгляд скарг платника податку на податкове повідомлення-рішення.

Отже, вказані рішення головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві та Державної фіскальної служби України самі по собі не є юридично значеними для позивача, оскільки не мають безпосереднього впливу на суб'єктивні права та обов'язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов'язку, а, відтак, рішення головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.10.2016 №6407/Д/26-15-10-02-16 про результати розгляду первинної скарги та рішення Державної фіскальної служби України від 10.11.2016 №11898/Д/99-99-11-02-02-01-14 про результати розгляду повторної скарги безпосередньо не порушують права та інтереси позивача, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, суд звертає увагу, що головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві у встановленому порядку позивача повідомлено листом від 18.08.2016 №5372/Д/26-15-10-02-16 про продовження строку розгляду скарги, яке не вручено останньому з незалежних від контролюючого органу причин з відміткою відділу поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання», відтак, твердження позивача про порушення строку розгляду скарги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 18.11.2016 №00037/1-1305. В іншій частині позовних вимог суд вказує про відмову у задоволенні останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Святошинському районі головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 18.11.2016 №00037/1-1305.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Аблов Є.В.

Мазур А.С.