Справа № 235/6069/16-а
Суддя: Кравцов О.В.
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2017 р. м. Київ К/800/4958/17

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого Кравцова О.В.,

суддів Єрьоміна А.В.,

Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Красноармійського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 (надалі також - позивач) звернувся до суду із позовом до Красноармійського об'єднаного Управляння Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі- відповідач, Управління), в якому просив:

визнати неправомірними дії Управління щодо відмови у перерахунку пенсії позивачу на підставі довідок прокуратури Донецької області № 18-57-262 від 22 травня 2015 року, № 18-57-884 від 8 квітня 2016 року;

скасувати рішення відповідача від 5 вересня 2016 року про відмову в перерахунку пенсії позивачу з більшого заробітку;

зобов'язати Управління провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до частин 12, 17 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (у редакції 2005 року) згідно з довідками № 18-57-262 від 22 травня 2015 року, № 18-57-884 від 8 квітня 2016 року;

зобов'язати відповідача виплатити недоотриману позивачем пенсію за період з 1 червня 2016 року по теперішній час, враховуючи фактично отримані виплати.

Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року рішення першої інстанції скасовано, прийнято нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просив скасувати постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідачем надіслано заперечення на касаційну скаргу, в яких Управління просило скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанції - без змін.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України з 4 липня 2005 року, отримує пенсію за віком.

31 серпня 2016 року позивач звернувся до Управління із заявою про перерахунок пенсії по заробітній платі, додавши до неї довідки Прокуратури Донецької області № 18-57-262 від 22 травня 2015 року, № 18-57-884 від 8 квітня 2016 року.

Рішенням начальника Управляння від 5 вересня 2016 року в проведенні перерахунку пенсії позивачу по заробітній платі згідно зі статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» відмовлено.

Не погоджуючись із вищенаведеним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії по заробітній платі відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а тому дії та рішення Управління є протиправними.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, вказав, що у відповідача відсутні законні підстави для здійснення позивачу перерахунку пенсії відповідно до частини 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки положення цієї статті втратили чинність.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 50-1 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1789-XII «Про прокуратуру» (надалі - Закон N 1789-XII, в редакції від 20 січня 2005 року, що була чинною на момент призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (надалі - Закон № 3668), який набрав чинності з 1 жовтня 2011року, внесено зміни до статті. 50-1 Закону № 1789, зокрема з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789 щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність.

Відповідно до частини тринадцятої статті 50-1 Закону № 1789 ( в редакції на момент звернення позивача до Управління) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Отже, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам Закону № 3668-VІ змінені не були.

Конституційний Суд України у своєму рішеннях від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що зміст та обсяг досягнутих працівниками прокуратури соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури мають застосовуватись норми, що визначають порядок перерахунку пенсії, яка діяла на момент призначення пенсії.

Дана правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 6 жовтня 2015 року справа № 127/11720/14-а.

Щодо посилань Управління на зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213, то вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Положення пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 стосуються порядку призначення пенсії прокурорам у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Отже, суд першої інстанції правомірно визнав за позивачем право наперерахунок пенсії, оскільки скасування порядку нарахування пенсій за спеціальними законами з 1 червня 2015 року та подальше призначення таких пенсій на загальних підставах, не впливає на можливість проведення перерахунку пенсії, призначеної раніше, у відповідності до діючих на час її призначення норм Закону № 1789.

Таким чином, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції помилково зазначив у оскаржуваному рішенні щодо відсутності у позивача права на перерахунок пенсії.

У свою чергу, суд першої інстанції правомірно вказав на протиправність дій та рішення Управління, у зв'язку з чим скасував його.

Відповідно до статті 226 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 25 січня 2017 року -скасувати.

Постанову Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді