Справа № 804/856/17
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2017-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

804/856/17

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 квітня 2017 року

справа № 804/856/17

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Божко Л.А.

суддів: Лукманової О.М. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Сонник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 р. по справі за позовом Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Нікопольського об’єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” про стягнення з Дніпропетровського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” заборгованості в сумі 1304,87 грн.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 р. адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з’явились, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, у зв’язку з чим, відповідно до ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судо першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, первинне звернення позивача до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із цим позовом відбулось 17 березня 2016 року, та ухвалою суду від 21 березня 2016 року у справі №804/1552/16 позовну заяву було залишено без руху, у тому числі з підстав несплати заявником суми судового збору, та у подальшому ухвалою від 19 квітня 2016 року повернуто позивачеві з підстав неусунення визначених судом недоліків. Ухвалу суду від 19 квітня 2016 року разом із позовною заявою отримано Управлінням 22 квітня 2016 року за вх. №244/16.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З огляду на ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.

При цьому, законодавством альтернативно визначено початок перебігу процесуального строку звернення до суду з адміністративним позовом, а саме: 1) з моменту коли особа дізналась про порушення своїх прав, 2) з моменту коли особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав.

Відтак, для правильного вирішення питання щодо можливості відкриття провадження у справі слід встановити подію, та обставини з якими законодавець пов'язує початок перебігу строку на звернення з позовною заявою.

Встановлені обставини справи свідчать, що позивач звернувся до адміністративного суду із позовом 27 січня 2017 року , тоді як про порушення своїх прав дізнався з моменту отримання відповіді на претензію – 23 жовтня 2015 року, встановлений шестимісячний строк звернення до суду сплив 24 квітня 2016 року, уперше звернувся до суду із цим позовом – 17 березня 2016 року, отримав ухвалу про повернення позовної заяви – 22 квітня 2016 року.

Таким чином суд першої інстанції вірно дійшов висновку, обмежене фінансування бюджетної установи не є підставою для її звільнення від сплати судового збору чи відстрочення сплати такого судового збору

Крім того, позивач після 22 квітня 2016 року, протягом шести місяців не скористався правом повторного звернення до суду, у зв’язку із чим пропустив строк за умови власної бездіяльності.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 205, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Ухвалу ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2017 р. залишити - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: Л.А. Божко

Суддя: О.М. Лукманова

Суддя: О.О. Круговий