Справа № 815/1102/17
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1102/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Маковейчук Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконними та скасування наказів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати дисциплінарний наказ № 189 від 26.01.2017 в частині притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби та наказ № 231 о/с від 10.02.2017 в частині її звільнення зі служби в поліції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є протиправним, оскільки для цього відсутні фактичні та правові підстави. Зокрема, вина ОСОБА_1 не доведена, так як твердження, що вона є особою з низькими морально-діловими якостями не співпадає з результатами її атестації та прийняттям до лав Національної поліції України. Твердження про вимагання та отримання неправомірної вигоди не відповідають вимогам законодавства, оскільки скоєння інкримінованого злочину не встановлено вироком суду. При цьому порушення кримінального провадження та оголошення досудовим слідством підозри не є остаточним фактом встановлення винності особи, а тому притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення є передчасним та протиправним.

До суду з'явилися позивач та її представник, які позовні вимоги із викладених вище підстав підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях проти адміністративного позову. Зокрема, ОСОБА_1 вступила в неділові стосунки з ОСОБА_2, вимагаючи в останнього та отримавши в подальшому неправомірну вигоду за повернення йому вилученого автомобіля та інших речей, чим проявила низькі морально-ділові якості, не зареєструвала його прибуття до відділу поліції, чим порушила низку нормативних актів, що регламентують проходження служби в поліції. Зважаючи на правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, наявність для цього фактичних та правових підстав, представник відповідача вважав позов необґрунтованим та не підлягаючим задоволенню.

Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з серпня 2013 року по листопад 2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 обіймала посаду слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області.

Наказом ГУ НП в Одеській області № 189 від 26.01.2017 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Шевченківського ВП Приморського ВП в м Одесі ГУ НП в Одеській області» за грубі порушення вимог ч.1 ст.8 та п.п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» Присяги поліцейського, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, пп.4 п.6.6.2 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 № 181, що виразилось у вступі в неділові стосунки з ОСОБА_2, не реєстрації його прибуття до відділення поліції в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВП, вимаганні та отриманні у останнього неправомірної вигоди за повернення останньому вилученого автомобіля та інших речей, проявленні низьких морально-ділових якостей, відповідно до ст.2, п.8 ст.12, ст.13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

На підставі подання начальника Приморського відділу поліції в м. Одесі ГУ НП в Одеській області від 07.02.2017 вищезазначений наказ начальника ГУ НП в Одеській області № 189 від 26.01.2017 було реалізовано наказом начальника ГУ НП в Одеській області № 231 о/с від 10.02.2017 та звільнено ОСОБА_1 з 10.02.2017.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає зазначені накази обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Підставою для видання оскаржуваних наказів слугували результати перевірочних заходів ГУ НП в Одеській області щодо подій за участю ОСОБА_1.

Зокрема, старшим інспектором з ОД ВІОС УКЗ ГУ НП в Одеській області майором поліції ОСОБА_3 на підставі наказу ГУ НП в Одеській області від 12.12.2016 № 3152 проведено службове розслідування по факту надзвичайної події, яка мала місце 06.12.2016 у Шевченківському ВП Приморського ВП в м Одесі ГУ НП, а саме: працівники прокуратури Одеської області та УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України в межах кримінального провадження № 0001009, розпочатого 02.12.2016 за ч.3 ст.368 КК України, затримали слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_1 за отримання неправомірної вигоди у розмірі 1000 дол. США (за вирішення питання щодо повернення автомобіля власнику), за результатами якого складено висновок від 11.01.2017.

Так, із вказаного висновку вбачається, що 24.08.2016 о 11:00 годині ОСОБА_2 прибув на автостоянку комплексу пляжу «Аркадія», де намагався за попередньою домовленістю, продати свій автомобіль «БМВ 520 І», номерний знак НОМЕР_1. Після проведення перевірки документів та стану автомобілю, покупці надали ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3800 доларів США. У цей час до них підїхали працівники патрульної поліції, які здійснили перевірку вищевказаного автомобіля, під час чого виявили, що, нібито автомобіль «БМВ 520 І», номерний знак НОМЕР_1, є двійником та на території України не зареєстрований, про що і повідомили Шевченківський ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП. Повідомлення було зареєстровано до ЖЄО вказаного відділення поліції за № 17537, на місце події виїхала слідчо-оперативна група на чолі зі слідчим лейтенантом поліції ОСОБА_1

По прибуттю на місце події слідчо-оперативна група запросила ОСОБА_2 до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП, де лейтенант поліції ОСОБА_1 вилучила в нього свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль «БМВ 520 І», номерний знак НОМЕР_1, один комплект ключів від автомобіля та сам автомобіль, про що склала відповідні процесуальні документи. В подальшому, під час перебування у своєму службовому кабінеті вона повідомила ОСОБА_2 про те, що після узгодження зі своїм керівництвом розяснить йому у телефонному режимі умови повернення тимчасово вилучених речей та автомобіля. Того ж дня, лейтенант поліції ОСОБА_1 зателефонувала зі свого мобільного телефону (063-63-58-067) на мобільний телефон ОСОБА_2 (063-44-56-702) та повідомила йому про необхідність прибуття 27.08.2016 до її службового кабінету, щоб обговорити умови повернення його автомобіля та інших вилучених речей.

26 серпня 2016 р. лейтенант поліції ОСОБА_1 за фактом підробки або заміни номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу «БМВ 520 І» внесла відомості до ЄРДР № 0002820 за ст. 290 КК України. Проведення досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням керівництвом Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП було доручено їй же.

27 серпня 2016 р. о 10:00 год. ОСОБА_2 прибув до службового кабінету лейтенанта поліції ОСОБА_1, де остання у порушення вимог ч. 1 ст. 8, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомила, що він може забрати свій автомобіль та інші вилучені речі, якщо надасть їй неправомірну вигоду. В свою чергу, ОСОБА_2 повідомив, що розраховує вирішити зазначене вище питання, надавши їй неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів СІЛА, однак остання повідомила, що вказаної суми буде замало. Після цього ОСОБА_2 залишив службовий кабінет лейтенанта поліції ОСОБА_1, повідомивши останній, що буде чекати дзвінка від неї.

29 серпня 2016 р. лейтенант поліції ОСОБА_1 знову зателефонувала ОСОБА_2 та запросила його прибути 30.08.2016 до її службового кабінету для остаточного вирішення питання щодо повернення останньому автомобіля та інших вилучених речей.

30 серпня 2016 р. о 10:00 год. ОСОБА_2 прибув до Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП, де у дворі вказаного підрозділу зустрівся з лейтенантом поліції ОСОБА_1, яка у порушення вимог ч. 1 ст. 8, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», почала вимагати в нього неправомірну вигоду у розмірі 1500 доларів США, на що ОСОБА_2 відмовився та повідомив, що може дати їй, як раніше казав тільки 1000 доларів США. Таким чином, ОСОБА_2 та лейтенант поліції ОСОБА_1 згоди не дійшли.

Приблизно 18-19 листопада 2016 р. на мобільний телефон ОСОБА_2 (063-44-56-702) з мобільного телефону (066-70-80-220) зателефонував чоловік, який представився заступником начальника СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП капітаном поліції ОСОБА_4 Під час телефонної розмови, капітан поліції ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_2 прибути 24.11.2016 до вказаного вище відділення поліції щоб вирішити питання щодо повернення останньому його автомобіля та інших вилучених речей. Про цю розмову ОСОБА_2 повідомив лейтенанту поліції ОСОБА_1

24 листопада 2016 р. о 17:20 год. ОСОБА_2 прибув до службового кабінету капітана поліції ОСОБА_6 за № 20, де останній у порушення вимог ч. 1 ст. 8, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», повідомив, що ОСОБА_2 зможе забрати свій автомобіль за умови надання йому особисто неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США протягом однієї години, та запропонував повідомити про готовність надання вказаної неправомірної вигоди за допомогою CMC повідомлення на його мобільний телефон. Однак ОСОБА_2 не погодився з цією пропозицією.

25 листопада 2016 р. лейтенант поліції ОСОБА_1 зателефонувала ОСОБА_2 і повідомила останньому, що знає про те, що він не дійшов згоди з капітаном поліції ОСОБА_4 та запропонувала йому прибути 28.11.2016 до її службового кабінету.

28 листопада 2016 р. ОСОБА_2 звернувся із заявою до УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України відносно дій посадових осіб Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП. При цьому надав працівникам вказаного підрозділу аудіо запис його розмови з капітаном поліції ОСОБА_4, який він зробив 24.11.2016 під час перебування у службовому кабінеті останнього на свій мобільний телефон «MEIZU».

2 грудня 2016 р. відомості про вимагання окремим працівником Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП у ОСОБА_2 неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів СІЛА були внесенні прокуратурою Одеської області до СРДР № 0001009 за ч.3 ст. 368 КК України.

6 грудня 2016 р. близько 15:00 год. ОСОБА_2 прибув до службового кабінету лейтенанта поліції ОСОБА_1, де остання прийняла в нього заяву про повернення автомобіля «БМВ 520 І», надала ОСОБА_2 наручно письмову відповідь від 06.12.2016 за вих. № 36/1-СВ 2820 про результати розгляду його заяви від 06.12.2016 та повернула під розписку вказаний автомобіль та інші вилучені в останнього речі. Після цього, як зазначено у процесуальних документах, приблизно о 16:00 год., перебуваючи у автомобілі «Нісан Максима», номерний знак НОМЕР_2, який знаходився у дворі Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП, лейтенант поліції ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 2, ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, вимагала та отримала від ОСОБА_2 неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США.

У цей же час працівники прокуратури Одеської області та УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України підійшли до вищевказаного автомобіля лейтенанта поліції ОСОБА_1, в якому виявили грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, та в подальшому у присутності понятих були вилучені, про що склали відповідні документи. Того ж дня працівниками прокуратури Одеської області, в порядку ст. 208 КПК України, було затримано лейтенанта поліції ОСОБА_1

7 грудня 2016 р. старшим слідчим першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області юристом 2-го класу ОСОБА_7 за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження № 0001009 лейтенанту поліції ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

9 грудня 2016 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ УДПтС в Одеській області, при цьому було обрано альтернативний захід - заставу у розмірі 110240 грн., а 14 грудня 2016 р. лейтенант поліції ОСОБА_1 після внесення застави звільнена з-під варти.

Крім цього, в ході службового розслідування встановлено, що лейтенант поліції ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-ІУ, підпункту 4 п. 6.6.2. Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 № 181, прибуття 24.08.2016, 27.08.2016 та 06.12.2016 ОСОБА_2 у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП не реєструвала та до чергової частини з цього приводу не супроводжала.

Опитана слідчий СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області лейтенант поліції ОСОБА_1 зазначила, що дійсно в її провадженні перебували матеріали кримінального провадження від 26.08.2016 № 0002820 за ст. 290 КК України. В рамках вказаного провадження, вона неодноразово зустрічалась з ОСОБА_2 Під час зустрічей лейтенант поліції ОСОБА_1 повідомляла останньому про те, що його автомобіль буде йому повернутий після отримання результатів технічної експертизи. Так, 06.12.2016, як вказала лейтенант поліції ОСОБА_1, вона запросила ОСОБА_2 до свого службового кабінету, де повідомила йому, що за результатами експертизи ніяких порушень не встановлено. Після цього ОСОБА_2 склав заяву та розписку про отримання вилученого в нього автомобілю та в подальшому останній разом з лейтенантом поліції ОСОБА_1 вийшли у двір відділення поліції, де перебував автомобіль ОСОБА_2 У цей час, зі слів лейтенанта поліції ОСОБА_1, коли вона віддала ОСОБА_2 ключі від автомобілю та інші вилучені речі, до них підійшли працівники прокуратури Одеської області та УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України, які дали їй вказівку показати зміст усіх карманів. Виконавши їх вимоги, лейтенант поліції ОСОБА_1 з правого карману свого пальто дістала грошові кошти у розмірі 1000 доларів США. Після цього вона була затримана працівниками прокуратури Одеської області. Крім того, лейтенант поліції ОСОБА_1 вимагання та отримання від ОСОБА_2 неправомірної вигоди категорично заперечила. Звідки 06.12.2016 у правому кармані її пальто зявились грошові кошти у розмірі 1000 доларів США вона не знає. Разом з цим, остання звернула увагу на те, що про зустріч ОСОБА_2 з капітаном поліції ОСОБА_4, під час якої останній вимагав від нього для неї неправомірну вигоду, їй нічого невідомо. Також, лейтенант поліції ОСОБА_1 зазначила, що про автомобіль «Нісан Максима», номерний знак НОМЕР_2, вона нічого не знає, у салоні вказаного автомобіля 06.12.2016 вона не сиділа. При цьому повідомила, що тимчасово користується автомобілем «ВАЗ 21099».

Опитана заступник начальника СВ Шевченкіцського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області майор поліції ОСОБА_8 зазначила, що про неділові стосунки лейтенанта поліції ОСОБА_1 з ОСОБА_2 їй нічого не відомо. За час спільної праці у вказаному підрозділі, як вказала майор поліції ОСОБА_8, з боку лейтенанта поліції ОСОБА_1 явних корупційних проявів не було.

Опитаний старший слідчий СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_4 своє знайомство з ОСОБА_2 та вимагання в нього неправомірної вигоди за повернення йому вилученого автомобіля заперечив. При цьому підтвердив, що мобільний номер 066-70-80-220 дійсно належить йому, однак зазначив, що з вказаного мобільного номеру він ОСОБА_2 не телефонував. Таким чином, капітан поліції ОСОБА_4 під час службового розслідування проявив нещирість.

Крім цього, в ході службового розслідування встановлено, що капітан поліції ОСОБА_4 у порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, підпункту 4 п. 6.6.2. Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 № 181, прибуття 24.11.2016 ОСОБА_2 у журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП не реєстрував та до чергової частини з цього приводу не супроводив.

Опитаний ОСОБА_2 підтвердив усі обставини події та акцентував увагу на тому, що крім лейтенанта поліції ОСОБА_1 неправомірну вигоду за повернення йому його автомобіля та речей, в нього вимагав також й капітан поліції ОСОБА_6

Згідно стенограми розмови ОСОБА_2 з капітаном поліції ОСОБА_4 від 24.11.2016, наданої 26.12.2016 УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України за вих. № 1778вх/42-15/01-2016, підтверджується факт вимагання капітаном поліції ОСОБА_4 в ОСОБА_2 неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США для вирішення питання щодо повернення останнього його автомобіля «БМВ 5201».

Вищевказана надзвичайна подія стала можливою внаслідок низьких морально-ділових якостей ОСОБА_1 та ОСОБА_6, грубого порушення ними вимог чинного законодавства, Присяги поліцейського. Крім цього суттєва вина є і заступника начальника СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП майора поліції ОСОБА_8, яка неналежно віднеслась до виконання своїх посадових обовязків, що виразилось в порушенні вимог ст. 8 Дисциплінарного статуту ОВС України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, а саме: не вжила дієвих заходів спрямованих на недопущення порушень особовим складом законності, викоренення корупційних проявів у роботі, не здійснювала повсякденний жорсткий контроль за діями підлеглих, що у подальшому призвело до затримання лейтенанта поліції ОСОБА_1 за вимагання та отримання неправомірної вигоди.

На підставі викладеного старший інспектор ВІОС УКЗ ГУ НП в Одеській області майор поліції ОСОБА_3 дійшов висновку про те, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, підтвердилися і ОСОБА_1 підлягає звільненню за грубі порушення вимог ч.1 ст.8 та п.п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» Присяги поліцейського, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, пп.4 п.6.6.2 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 № 181, що виразилось у вступі в неділові стосунки з ОСОБА_2, не реєстрації його прибуття до відділення поліції в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до ВП, вимаганні та отриманні у останнього неправомірної вигоди за повернення останньому вилученого автомобіля та інших речей, проявленні низьких морально-ділових якостей, відповідно до ст.2, п.8 ст.12, ст.13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, лейтенанта поліції ОСОБА_1, слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

На спростування викладеної у матеріалах перевірки інформації позивач обґрунтувала адміністративний позов тим, що її вина у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст. 368 КК України у встановленому законодавством порядку не доведена, оскільки на момент її звільнення вирок за обвинувальним актом судом не виносився, а оголошення досудовим слідством підозри не є остаточним фактом встановлення вини особи.

Оцінюючи вищевказані доводи позивача, суд виходить із того, що особливістю преюдиційних обставин, передбачених частиною четвертою статті 72 КАС України, є їх обов'язковість для суду, що розглядає справу.

Частиною четвертою статті 72 КАС України установлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми, на відміну від норми частини першої статті 72 КАС України, прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Разом із тим розглядувана норма встановлює межі обов'язковості зазначених різновидів судових рішень для адміністративного суду, що розглядає конкретну адміністративну справу.

Така обов'язковість поширюється лише на те питання, чи мало місце певне діяння та чи вчинене воно особою, щодо якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, щодо часу, місця та об'єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки, дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння особи, наведена у вироку в кримінальній справі або постанові про адміністративний проступок (тобто застосування тих чи інших правових норм до відповідної поведінки), не є обов'язковою для адміністративного суду.

Це стосується також і правової кваліфікації, наведеної у чинних рішеннях судів в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі.

Відповідно висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов'язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає.

Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов'язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

В той же час, позивача звільнено за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у звязку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення), а не п.10 (у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення), який є окремою та спеціальною підставою для звільнення та дійсно потребує набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

На підставі викладеного, суд відхиляє доводи позивача про обовязковість доведення її вини у вчиненні кримінального правопорушення в судовому порядку при вирішенні даного спору, у звязку із чим вважає за необхідне надати власну оцінку її поясненням, показам свідків та зібраним судом доказам за сукупністю.

В судовому засіданні позивач викладені у висновку службового розслідування обставини не визнала та категорично заперечувала отримання неправомірної вигоди у розмірі 1000 дол. США від ОСОБА_2

Вищезазначені пояснення позивача суд оцінює критично та вважає не заслуговуючими на увагу з огляду на наступне.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 надав пояснення, аналогічні його поясненням 28.11.2016, наданим старшому оперуповноваженому з ОВС УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України підполковнику поліції ОСОБА_9 (а.с. 57-61). Зокрема, підтвердив факти пропозиції ОСОБА_1 27.08.2016 вирішити питання повернення автомобіля; повідомлення нею 30.08.2016 про необхідну суму в розмірі 1500 дол. США для вирішення цього питання; телефонної розмови з ОСОБА_1 25.11.2016.

Крім того, ОСОБА_2 детально та покроково розповів про обставини передавання 06.12.2016 ним грошових коштів у розмірі 1000 дол. США ОСОБА_1 Зокрема у дворі адміністративної будівлі Шевченківського ВП Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області по вул. Канатна, 101 «в», у м. Одесі в автомобілі «Нісан Максима», який належить його товаришу, та на якому він прибув на зустріч із ОСОБА_1, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 1000 дол. США, яку ОСОБА_1 прийняла та поклала до свого карману пальто.

На поставлене в судовому засіданні ОСОБА_1 питання щодо походження грошових коштів на суму 1000 дол. США, які вона предявила на вимогу працівників прокуратури Одеської області та УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України, діставши з карману свого пальто, остання відповідь надати не змогла.

Вирішуючи спір, суд враховує, що пояснення ОСОБА_2 щодо обставин вимагання та отримання ОСОБА_1 неправомірної вигоди є узгодженими, викладені систематично та логічно, підтверджуються складеними матеріалами, зокрема стенограмою розмови від 24.11.2016 (а.с. 55-56), поясненнями від 28.11.2016 (а.с. 57-61).

В той же час, на підтвердження правдивості власної позиції ОСОБА_1 не надала жодного належного та допустимого доказу, не спростувала жодного встановленого ході службового розслідування факту та обставин, побудувавши власну тактику на простому запереченні результаті розслідування.

Допустимість доказів регулюється нормами національного права, і загальним правилом є те, що саме національні суди мають оцінювати подані їм докази.

При оцінці доказів слід застосовувати звичайні критерії доведення, і тоді вимоги стосовно ваги таких доказів мають бути певною мірою адаптовані до спроможності позивача довести, що він не вчиняв даного діяння.

Належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

При цьому доцільно керуватись принципом "поза розумним сумнівом", зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

У мотивувальній частині рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти Україна" (пункти 23 - 25) зазначено, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов'язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довід.

Дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності за правилами ст.86 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких фактичних даних, які б підтвердили ту суттєву обставину, що відображені в матеріалах службового розслідування порушення позивачем низки правових актів не відповідають дійсності.

Вирішуючи спір, суд враховує, що усі пояснення ОСОБА_2 надано дуже детально, по суті справи, аж до викладення фактів у дослівному відтворенні. Присутнім в судовому засіданні позивачу та її представнику безвідмовно надавалася можливість ставити додаткові запитання свідку, робити зауваження, які б дали їм змогу надати перевагу своїй версії подій. Однак, поставлені запитання та надані відповіді в більшій мірі підтверджували версію представника відповідача, яка відповідає офіційній версії службового розслідування.

ОСОБА_2 вільно оперував фактами, говорив конкретно і по суті. Було цілком очевидно, що свідок, який виступав, усвідомлював серйозність присяги, яку він дав, та що на карту поставлено надто серйозні інтереси, насамперед для позивача, якого звільнено зі служби в поліції за грубі порушення законодавства та дисципліни. Спокійна, урівноважена манера, в якій ОСОБА_2 розповідав про події 06.12.2016 вразила своєю щирістю і переконала в цілковитій відсутності будь-якої упередженості до позивача. Якщо зіставити покази свідка ОСОБА_2 з матеріалами службового розслідування - вони не дають підстав сумніватися стосовно надійності свідка. На підставі викладеного суд відхиляє пояснення позивача, оскільки вони є непослідовними, нелогічними та взаємоспростовуючими.

Вирішуючи спір, суд враховує, що справа, яка розглядається, наочно ілюструє той факт, що досить часто для позивачів, які прагнуть будь-що уникнути відповідальності за інкримінований їм проступок, основною ціллю є забезпечити стратегію захисту, штучно створити умови для задоволення позову, ігноруючи необхідність доказово спростувати аргументацію сторони відповідача, тощо.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з ч.2 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію» підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст.2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року N 3460-IV, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 1 Статуту визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів МВС підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги.

Згідно зі статтею 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку (частина перша). У разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові (частина друга).

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарного стягнення встановлений ст. 14 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України", який визначає, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Грубі порушення позивачем вимог ч.1 ст.8 та п.п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» Присяги поліцейського, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, пп.4 п.6.6.2 Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС від 28.04.2009 № 181, що стало підставою для звільнення позивача, підпадає під поняття порушення службової дисципліни, за яке може бути накладене дисциплінарне стягнення відповідно до статті 12 Статуту.

Правила поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджені наказом МВС України 22 лютого 2012 року № 155, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2012 року за № 628/20941 (далі - Правила поведінки), встановлюють моральні зобов'язання працівника органів внутрішніх справ, зокрема пунктом 4.1 розділу ІІІ "Моральні зобов'язання працівника органів внутрішніх справ" визначено, що працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов'язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов'язання:

- визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності;

- бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності та приватному житті, залишатися за будь-яких обставин чесним і непідкупним, відданим інтересам служби.

Також поведінка працівника органів внутрішніх справ завжди і за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму і морально-етичним принципам стража правопорядку. Ніщо не повинно паплюжити ділову репутацію та авторитет працівника (пункт 1.1 розділу IV "Професійно-етичні правила поведінки працівника органів внутрішніх справ" Правил поведінки).

Етичний кодекс працівника органів внутрішніх справ України, схвалений колегією МВС України 05 жовтня 2000 року за № 7КМ/8, також зобов'язує працівника міліції у службових та позаслужбових стосунках з людьми, в особистій поведінці бути зразком чесності, чемності, тактовності, зовнішньої охайності і внутрішньої дисциплінованості, культури спілкування, зокрема мовної (пункт 7); всіляко сприяти підвищенню авторитету органів внутрішніх справ серед населення (пункт 10); у разі недотримання взятих зобов'язань бути готовими понести відповідальність, передбачену законодавством України, іншими чинними нормативними актами, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ (пункт 11).

Отже, проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії і вчинки.

З огляду на вирішальні чинники правовідносин та характер спору, беручи до уваги сукупність вищевикладених обставин, суду залишається лише підсумувати, що системний аналіз правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, свідчить про обґрунтованість висновків службового розслідування відносно подій за участю ОСОБА_1 та адекватність і співмірність вжитих заходів за його результатами.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що оскаржувані накази прийняті з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та з дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, у звязку із чим позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконними та скасування наказів відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 19 травня 2017 року.

Суддя І.В. Завальнюк