Справа № 161/3207/17
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2017-05-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/3207/17
Провадження № 2-а/161/519/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 травня 2017 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області
у складі: головуючого-судді Пушкарчук В.П.,
при секретарі Сіньчук Л.О.,
з участю: позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Спіріної Ю.П.,
представника відповідача Теслюк Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання протиправною відмову у наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого».

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув її син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок хворобливого розладу психічної діяльності у формі гострого депресивно-параноїдного психозу та проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з наскрізним ушкодженням серця. Такий розлад став наслідком стану після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом в нестійку компенсацію (ПТСР), що виник після участі сина у бойових діях, виконання обов`язків військової служби та захисту Батьківщини.
ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації 11.04.2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 наказом від 11.04.2014 року № 79. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 -польова пошта (по стройовій частині) від 18.06.2014 року № 131 був зарахований до списків особового складу частини з 16 червня 2014 року.
Згідно з наказом керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 23.07.2014 року № 2 прибув 15 червня 2014 року та брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань.
Згідно з наказом керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 31.08.2014 року № 41 вибув зі складу сектора 31 серпня 2014 року. Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 пошта (по стройовій частині) від 30.09.2014 року № 205 прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відрядження 30 вересня 2014 року.
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 03.10.2014 року ОСОБА_2 в період з 15.06.2014 року по 31.08.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції ( АДРЕСА_1 ).
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_4 -польова пошта (по стройовій частині) від 02.04.2015 року № 74 був виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення.
Разом з тим, у період з 22.09.2014 року по 03.10.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні в/ч НОМЕР_5 з діагнозом: «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом у нестійку компенсацію». У виписному епікризі зазначено: «Захворювання ТАК пов`язане з проходженням служби». Зв`язок між захворюванням та проходженням військової служби також підтверджено довідкою військово-лікарської комісії від 03.10.2014 року, довідкою в/ч НОМЕР_5 від 03.10.2014 року.
В період з 07.10.2014 року по 21.10.2014 року повторно перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_5 з діагнозом (серед інших) «Посттравматичний стресовий розлад». У виписному епікризі зазначено: «Захворювання ТАК пов`язане з проходженням служби».
У період з 15.12.2014 року по 29.12.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛОР відділенні ВМКЦ Західного регіону, де переніс операцію - септопластику.
16.02.2015 року ОСОБА_2 , разом з іншими документами, необхідними для отримання статусу учасника бойових дій, подав свою письмову згоду на збір та обробку персональних даних, яка була прийнята ТВО в/ч НОМЕР_6 майором ОСОБА_3 .
У січні 2017 року позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого». В результаті 07.02.2017 року листом № 11.8-8/2063 Департамент не знайшов законних підстав для надання їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого» і відмовив їй.
Вважає відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради протиправною, такою, що порушує моральні засади суспільства та закони України. Оскільки її син фактично був учасником бойових дій (відповідно до ст. 5, 6, Закону), вважає, що на неї поширюється чинність частини першої ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і вона має право на встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого».
На підставі наведеного просила:

- визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради у наданні їй статусу особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого»;

- зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради встановити їй, матері ОСОБА_2 , статусу особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видати їй посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Позивач і її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, на підставі доводів наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів викладених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, з таких підстав.

Судом встановлено, що в січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із документами для встановлення статусу особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого».

07 лютого 2017 року листом за вих. № 11.8-8/2063 Департамент соціальної політики Луцької міської радиповідомив позивача про те, що надати статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі поданих документів немає законних підстав.

При цьому у вказаному листі зазначено, що відповідно до абзацу 8 пункту 1 ст. 10 чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення. Дочленів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, на яких поширюється дія цього Закону, належать, зокрема, батьки.

Вирішуючи спір по суті суд звертає увагу на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу по мобілізації 11.04.2014 року на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 наказом від 11.04.2014 року № 79.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_2 -польова пошта (по стройовій частині) від 18.06.2014 року № 131 був зарахований до списків особового складу частини з 16 червня 2014 року (а.с. 13-16).
Згідно з наказом керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 23.07.2014 року № 2 прибув 15 червня 2014 року та брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей з метою виконання службових (бойових) завдань (а.с. 17-20).
Згідно з наказом керівника сектору «Б» (по стройовій частині) від 31.08.2014 року № 41 вибув зі складу сектора 31 серпня 2014 року (а.с. 21-23). Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 пошта (по стройовій частині) від 30.09.2014 року № 205 прибув і приступив до виконання службових обов`язків з відрядження 30 вересня 2014 року (а.с. 24-26).
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 03.10.2014 року ОСОБА_2 в період з 15.06.2014 року по 31.08.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції (м. Маріуполь Донецької області, с. Оленівка Донецької області, с. Березове Донецької області, с. Дачне Дніпропетровської області) (а.с. 27).
Згідно із витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_4 -польова пошта (по стройовій частині) від 02.04.2015 року № 74 був виключений зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення (а.с. 28).
Разом з тим, у період з 22.09.2014 року по 03.10.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні в/ч НОМЕР_5 з діагнозом: «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом у нестійку компенсацію» (а.с. 29). У виписному епікризі зазначено: «Захворювання ТАК пов`язане з проходженням служби». Зв`язок між захворюванням та проходженням військової служби також підтверджено довідкою військово-лікарської комісії від 03.10.2014 року № 1771 (а.с. 30), довідкою в/ч НОМЕР_5 від 03.10.2014 року № 1752 (а.с. 31).
В період з 07.10.2014 року по 21.10.2014 року повторно перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_5 з діагнозом (серед інших) «Посттравматичний стресовий розлад» (а.с. 32). У виписному епікризі зазначено: «Захворювання ТАК пов`язане з проходженням служби».
У період з 15.12.2014 року по 29.12.2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у ЛОР відділенні ВМКЦ Західного регіону, де переніс операцію септопластику (а.с. 33-34).
16.02.2015 року ОСОБА_2 , разом з іншими документами, необхідними для отримання статусу учасника бойових дій, подав свою письмову згоду на збір та обробку персональних даних, яка була прийнята ТВО в/ч НОМЕР_6 майором ОСОБА_3 (а.с. 36).
Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця на підставі протоколу № 6 від 05.01.2017 року, захворювання солдата запасу ОСОБА_2 , 1982 року народження, «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом в нестійку компенсацію», підтверджене військово-медичними документами, яке привело в подальшому до «Хворобливого розладу психічної діяльності у формі гострого депресивно-параноїдного психозу», підтвердженого висновком судової комплексної психолого-психіатричної експертизи № 219 від 24.07.2015 року та самоушкодження «Проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з наскрізним ушкодженням серця», яке згідно довідки про причину смерті № 128 від 07.04.2015 року виданої Волинським обласним бюро судово-медичної експертизи, свідоцтва про смерть НОМЕР_7 від 08.04.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції, висновку судово-медичної експертизи № 125 від 29.05.2015 року послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 захворювання, поранення і причина смерті так, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 38).

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого».
В результаті 07.02.2017 року листом № 11.8-8/2063 Департамент не знайшов законних підстав для надання їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого» і відмовив їй. Свою відмову мотивував тим, що чинність цього Закону та дані норми (абзац 8 п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») поширюється на батьків в разі загибелі військовослужбовців та інших осіб, зазначених в ст. 10 згаданого Закону. Згідно поданих документів Департаментом встановлено, що захворювання «Стан після перенесеної гострої реакції на стрес з виходом в нестійку компенсацію», яке привело в подальшому до «Хворобливого розладу психічної діяльності у формі гострого депресивно-параноїдного психозу» та самоушкодження «Проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з наскрізним ушкодженням серця», що послужило причиною смерті ОСОБА_2 , пов`язані із захистом Батьківщини.

Дані обставини стали підставою звернення ОСОБА_1 з адміністративним позовом.

Відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовий обов`язок - це Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактам) та призов на військову службу; проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі. Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, які приписані до призовних дільниць: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави. Відповідно до Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів с обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

З посиланням на дані норми Закону та Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу», позивач вважає, що її син помер внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, тобто за час проходження військової служби, відтак, вона як мати такого військовослужбовця має право на встановлення їй статусу особи, на яку поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на відповідні пільги, які надаються вказаним Законом члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», сфера дії цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти. Посвідчення видається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти підчас проходження військової служби».

Факт надання вказаних документів позивачем разом із заявами до відповідачів, останніми у ході судового розгляду справи не заперечувалося.

Відповідно статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 3551-XII), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно зі абз. 8 п. 1 ст. 10 Закону № 3551-XII, чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.

У абзаці 16 пункту 1 зазначеної статті Закону № 3551-XII визначено, що до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти;

Процедуру надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб врегульовано Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 23.09.2015 року № 740 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок).

У відповідності до абз. 5 п. 2 Порядку, статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

До членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать, зокрема: батьки (п. 3 Порядку).

За змістом пп. 4 п. 4 Порядку, підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, для осіб, зазначених в абзаці 5 пункту 2 цього Порядку є: свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, або документи про безпосереднє залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування.

У відповідності до п. 5 Порядку, для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати органу праці та соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається органами праці та соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів. Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону (п. 6 Порядку).

Пунктом 7 згаданого Порядку визначено, що посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302.

Водночас, суд ураховує, що в преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII, вказано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

В силу приписів підпункту 3 пункту 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

У відповідності до п. 10 ст. 14 Закону № 2011-XII, військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами. Пунктом 13 вказаної статті Закону № 2011-XII визначено, що особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У контексті наведено слід відмітити, що форму та порядок видачі таких посвідчень установлено Постановою Кабінетом Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 «Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби» .

Згідно зі абз. 1 п. 1 вказаної Постанови, посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками №№ 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.

У пункті 2 Постанови визначено Міністерству оборони забезпечити виготовлення бланків посвідчень у необхідній кількості та видачу їх військовими комісаріатами членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011-XII, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Разом з цим, суд зауважує, що у відмові Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, оформленій листом від 07.02.2017 року, не вказано які саме підстави відсутні для надання позивачу відповідного статусу.

Відсутність таких доводів свідчить, що відмова відповідачем Департаментом соціальної політики Луцької міської ради прийнята без дотримання вимог Порядку.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача у встановленні їй статусу та видачі відповідного посвідчення є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» (абз. 1 п. 4 вказаного Положення).

Статтею 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Завданням адміністративного судочинства, згідно зі ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 2 частини 4 статті 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії.

У відповідності до пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Водночас суд відмічає, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У постанові Верховного Суду України від 24.11.2015 року в справі № 816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отож, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на зазначене, а також ураховуючи встановлений у судовому порядку факт протиправності дій відповідача та з метою повного захисту прав позивача, суд зобов`язує Департамент соціальної політики Луцької міської ради встановити позивачу, матері ОСОБА_2 , статус особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видати їй посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Отже, позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

На стягненні судових витрат позивач не наполягала.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 7, 9, 10, 71, 86, 158-160, 161-163 КАС України, ст.ст. 5, 6, 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною відмову Департаменту соціальної політики Луцької міської ради у наданні ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видачі посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Зобов`язати Департамент соціальної політики Луцької міської ради встановити ОСОБА_1 , матері ОСОБА_2 , статус особи, на яку поширюється Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та видати їй посвідчення «Член сім`ї загиблого».

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області В.П. Пушкарчук