Справа № 186/119/17(2-а/0186/11/17)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 травня 2017 рокусправа № 186/119/17(2-а/0186/11/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Панченко О.М. Чередниченка В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року по справі № 186/119/17 за позовом ОСОБА_1 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Першотравенського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просив:

- визнати дії відповідача такими, що не відповідають вимогам пенсійного законодавства, грубо та безпідставно їх порушують, що призводить до обкрадання позивача як пенсіонера;

- зобовязати відповідача починаючи з 01.01.2017 року сплачувати пенсійні виплати у розмірі 8326,89 грн. щомісячно;

- зобовязати відповідача повернути недоплату, сплативши щомісячну недоплату у сумі 731 грн., що 3 роки складає 26 316 грн.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсійних виплат та приведення їх до відповідності нормам пенсійного законодавства залишено без розгляду в частині позовних вимог з 30 січня 2014 року по 30 липня 2016 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що про порушення пенсійного законодавства йому стало відомо лише 16.11.2016 року, відповідно до довідки Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № К-10/02/18 від 16.11.2016 року, а позовна заява подана 30.01.2017 року, тобто із дотриманням строків звернення до суду за захистом порушеного права.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і направити справу в цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов в частині вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст. 99 КАС України, а тому позовні вимоги за період з 30 січня 2014 року до 30 липня 2016 року підлягають залишенню без розгляду.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з адміністративного позову, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції, в тому числі з вимогами щодо зобовязання пенсійного органу повернути позивачу недоплату у розмірі 731 грн. щомісяця, що за 3 роки складає 26 316 грн. (а.с.3).

Таким чином, вимога щодо повернення недоплаченої суми пенсії була заявлена позивачем без визначення конкретного періоду та фактично є вимогою про стягнення відповідних коштів.

В той же час, судом першої інстанції було самостійно визначено строк заявлених позивачем позовних вимог саме з 30 січня 2014 року, що є виключно прерогативою позивача, які в подальшому були залишені без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним та помилковим, оскільки з огляду на приписи п. 4 ч.1 ст. 106, ч.1 ст. 108, п.1 ч. 4 ст. 111 КАС України на стадії відкриття провадження суд першої інстанції не позбавлений права залишити адміністративний позов без руху з метою уточнення змісту позовних вимог по справі або ж під час підготовчого провадження у попередньому судовому засіданні уточнити відповідні позовні вимоги у позивача, і лише в разі надання відповідних уточнень з визначенням конкретного періоду, за який заявлено позовні вимоги за наявності відповідних правових підстав, прийняти обґрунтоване рішення.

Крім того, згідно з частинами другою-третьою статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа:

1) дізналася або 2) повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов'язково. Тому при визначенні початку цього строку передусім до уваги береться момент, коли особа фактично дізналася про наявність відповідного порушення.

Йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

За змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Отже, залишенню без розгляду підлягають тільки ті позовні вимоги, які заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду. Період позовних вимог, які мають бути залишені без розгляду (при триваючих правовідносинах) має відраховуватись в залежності від дати звернення позивача до суду, самих позовних вимог та визначатись конкретною датою.

Як зазначає позивач, про порушення відповідачем пенсійного законодавства останньому стало відомо з листа Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № К-10/02/18 від 16.11.2016 року, а позовна заява подана 30.01.2017 року, тому вважає, що встановлений законом строк на звернення до суду пропущено не було.

Разом з тим, суд першої інстанції, прийшовши до висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду, в порушення вимог статей 99, 100 КАС України, не встановив час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення відповідачем його прав і передчасно прийняв рішення про залишення без розгляду адміністративного позову.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен був дізнатися", що містяться в статті 99 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх соціальних прав, а тому доведення лише факту, через який позивач не знав про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 71 КАС України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше, що судом першої інстанції фактично з'ясовано не було.

За змістом статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Згідно положень статті 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

При цьому слід зазначити, що позивачем в поданому адміністративному позові клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду не заявлялось.

Разом з тим, в порушення вимог ст. ст. 102 КАС України, суд першої інстанції не роз'яснив позивачу його процесуальні права, зокрема, заявляти клопотання про поновлення пропущеного строку та наводити поважні причини його пропуску, якщо вважав, що такий строк пропущено. Між тим, від з'ясування вказаних обставин залежить підхід у застосуванні наслідків пропуску строку звернення до суду.

При цьому в разі, якщо по справі було відкрите скорочене провадження, для з'ясування зазначених фактів, і на що не звернув увагу суд першої інстанції, може бути застосовано приписи ч. 4 ст. 183-2 КАС України в частині проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Слід також звернути увагу, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні від 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично, не має абсолютного характеру і перевіряючи його виконання слід звернути увагу на обставини справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції зроблено передчасний висновок щодо пропущення позивачем без поважних причин процесуальних строків звернення до суду, оскільки суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не повно зясував усі обставини, що мають значення для справи, тим самим порушив права позивача на належний судовий захист, надані йому Конституцією України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 204 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та положенням закону, що призвело до неправильного вирішення питання, у зв'язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нової про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року по справі № 186/119/17 про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсійних виплат та приведення їх до відповідності нормам пенсійного законодавства в частині позовних вимог з 30 січня 2014 року по 30 липня 2016 року - скасувати та направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає подальшому провадженню по справі.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко