Справа № 815/1866/15
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/1866/15

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника прокуроратури ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

апелянта ОСОБА_3,

представника 3-ї особи ОСОБА_4,

представника 3-іх осіб ОСОБА_5,

3-тя особа ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги ОСОБА_3 та Одеської міської ради на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 року по справі за позовом заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради та департаменту Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління Державної реєстрації, 3-ті особи ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2015 року заступник керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради та департаменту Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області звернувся до суду з адміністративним позовом до юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 30.12.2013 року індексний номер 9699808 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139-А, за ОСОБА_6.

В обґрунтування позову зазначалося, що наказом інспекції ДАБК в Одеській області від 25.02.2015 року № 11 «СК» реєстрація декларації № ОД 6 про готовність вказаного обєкта до експлуатації з реконструкції житлового будинку була скасована, у звязку з чим на думку позивача рішення про державну реєстрацію права власності також належить до скасування.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 року у задоволенні адміністративного позову заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради та департаменту Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_3 та Одеська міська рада звернулись до апеляційного суду з апеляційними скаргами в яких зазначають про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянти вважають, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, Рішенням виконкому Іллічівської райради депутатів від 07.07.1967 року № 584 домобудівля по 5 Деревообробному пров./ Хімічна/1746 схоронено до реконструкції району та дозволено видачу домової книги на ім'я ОСОБА_8 та прописку її сім'ї. В рішенні зазначено про те, що у 1966 році ОСОБА_9 самочинно збудовано домобудівлю за адресою: 5 Деревообробному пров./ Хімічна/1746.

У подальшому в будинку був прописаний син ОСОБА_8И - ОСОБА_10 та дружина сина - ОСОБА_6

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.04.2014 року у справі № 521/10459/13-ц позбавлено ОСОБА_6 права користування зазначеним житловим приміщенням.

На теперішній час у вказаному будинку мешкають та зареєстровані ОСОБА_8, її син - ОСОБА_10, онука - ОСОБА_3 з неповнолітньою ОСОБА_7

16.08.2012 року Інспекцією ДАБК в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації № ОД 26 щодо об'єкта «Реконструкція житлового будинку, м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139», замовником якої є ОСОБА_6

30.12.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_11 на підставі вищезазначеної декларації про готовність об'єкта до експлуатації прийнято рішення про державну реєстрацію за індексним номером: 9699808, яким за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139-А.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції зазначено, що оскільки реєстрація декларації від 16.08.2012 року № ОД 6 про готовність обєкта до експлуатації з реконструкції житлового будинку літ. «Е» за адресою: м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139, замовником якої була ОСОБА_6, є чинною та не скасована у встановленому законом порядку, то відсутні підстави для скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 30.12.2013 року індексний номер 9699808 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «Е» за адресою: м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139-А, за ОСОБА_6, яке було прийнято на підставі вказаної зареєстрованої декларації.

Судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини справи.

Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржувану постанову не звернув увагу на той факт, що рішення про державну реєстрацію винесено з відкриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а отже, право власності на такий об'єкт нерухомого майна раніше зареєстровано не було. Таким чином, проведеною реконструкцією об'єкта нерухомого майна, якої насправді не відбувалось, зареєстровано право власності на самочинно збудований об'єкт, що до цього часу не був зареєстрований у передбаченому законодавством України порядку.

При цьому судова колегія зазначає, що при прийнятті державним реєстратором оскаржуваного рішення відбулося порушення права власності територіальної громади м. Одеси на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, тоді як відповідне «будівництво» фактично відбулось без відведення в установленому законодавством порядку земельної ділянки для цієї мети.

У декларації про готовність об'єкта до експлуатації, що була підставою для прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором, документом, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, зазначено рішення виконкому Одеської міської ради при земельної ділянки від 05.01.1954 року.

Однак, ОСОБА_6 не надано до суду копію такого рішення та будь-яких інших доказів, які б свідчили про державну реєстрацію належного їй майнового права на цю земельну ділянку.

На сьогоднішній день чинним законодавством визначені такі форми користування земельними ділянками як :

- постійне користування, яке відповідно до ст. 92 Земельного кодекса України може набуватись лише державними та комунальними підприємствами, громадськими організаціями інвалідів України, релігійними організаціями України, а також публічними акціонерними товариствами залізничного транспорту загального користування, вищими навчальними закладами незалежно від форми власності, співвласниками багатоквартирного будинку;

- користування на умовах оренди, що передбачає укладення відповідного договору оренди із органом, уповноваженим розпоряджатися відповідними земельними ділянками.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_6 не набувала ані права власності, ані права користування земельною ділянкою у формі, визначеній законодавством України після проведення земельної реформи.

Таким чином, майнові права позивача на вказану земельну ділянку з проведенням в Україні земельної реформи 1990 року могли виникнути лише на підставі рішення органу місцевого самоврядування, уповноваженого розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, та мають бути підтверджені відповідними державними актами та державною реєстрацією майнового права на земельну ділянку, тоді як посилання ОСОБА_6 на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради про виділення земельної ділянки 1954 року не може розглядатись як належне підтвердження майнових прав на земельну ділянку.

Згідно із ч. 1 ст. 83 ЗК України (у редакції, чинній на дату реєстрації Декларації) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Згідно із п. б ч. 1 ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст.ст. 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади.

Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Стаття 12 ЗК України визначає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно із ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стаття 211 ЗК України встановлює відповідальність за порушення земельного законодавства. Зокрема, згідно із ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно з листом департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 28.02.2017 року № 01-19/460-09-02 рішення щодо надання у власність чи у користування земельної ОСОБА_6 ділянки за адресою: м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139-А, Одеською міською радою не приймалось.

Таким чином, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці, що знаходиться в комунальній власності, чим порушено право територіальної громади м. Одеси, а також встановлений законодавством публічний правовий порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції законну, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення) (далі - Закону) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Згідно із вимогами ст. З Закону державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Згідно із ч. 2 ст. 15 Закону перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На момент прийняття оскаржуваного рішення діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703.

Порядок визначав процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 46 Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку (крім випадків реконструкції квартири, житлового або нежитлового приміщення); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (у разі, коли в документі, що посвідчує речове право на земельну ділянку, відсутні відомості про її кадастровий номер); документ, що зазначений у пункті 27 цього Порядку та підтверджує право власності на об'єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (у разі проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 15.03.2017 року № 82472583 відкриття розділу об'єкта нерухомого майна - житлового будинку за адресою: Одеська обл., провулок Деревообробний 5, будинок 139-А, здійснено державним реєстратором ОСОБА_11 на підставі наступних документів: декларації про готовність об'єкта до експлуатації, серія та номер ОД 6, виданий 16.08.2012, видавник: Інспекція ДАБК в Одеській області; технічний паспорт, серія та номер: 00003695, виданий 23.12.2013, видавник: ТОВ «НОВЕ БТІ»; довідка про резервування адреси об'єкта нерухомого майна, серія та номер: 344735/1, виданий 08.10.2012, видавник: юридичний департамент Одеської міської ради.

Як вбачається із зазначеної інформаційної довідки, ОСОБА_6 не надано документа, що посвідчує її право власності на спірний об'єкт нерухомого майна до реконструкції, тоді як у Державному реєстрі прав відсутні відомості про попередню державну реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Окрім цього, заявником не надано належного документу, що підтверджує присвоєння окремої адреси об'єкту нерухомості. Наданою довідкою з Адресного реєстру міста ОСОБА_11 від 08.10.2012 року № 344735/1 підтверджено лише резервування адреси наведеного об'єкту нерухомості.

В той же час, згідно із п. 4.4. Положення про Адресний реєстр міста ОСОБА_11, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 року № 809 (далі - Положення), на підставі довідки з Адресного реєстру міста ОСОБА_11 районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об'єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об'єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Розпорядження районної адміністрації - це документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси.

Таким чином, передбаченим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документом, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси, має бути відповідне розпорядження районної адміністрації, а не Довідка, що також вказує на протиправність рішення державного реєстратора.

Відповідно до абз.1 п. 13 Порядку у разі подання не в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Згідно з абз.8 п.13 Порядку якщо заявник не усунув протягом п'яти робочих днів після отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію обставини, що були підставою для його прийняття, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Втім, незважаючи на очевидні підстави для відмови в державній реєстрації прав або хоча б для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, державним реєстратором безпідставно прийнято рішення про державну реєстрацію речового права на об'єкт нерухомого майна як на реконструйоване майно, хоча майна, що підлягало реконструкції, раніше зареєстровано за ОСОБА_6 не було.

Більш того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що державним реєстратором безпідставно відкрито розділ в Державному реєстрі прав, тоді як відкриття нових розділів у випадку державної реєстрації речових прав на реконструйований об'єкт нерухомого майна взагалі не передбачено Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону у Державному реєстрі прав на кожний об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше, за рішенням державного реєстратора відкривається відповідний розділ та реєстраційна справа.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону у разі поділу об'єкта нерухомого майна або виділу частки з об'єкта нерухомого майна відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, реєстраційний номер цього об'єкта скасовується. Водночас для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Виходячи з наведених норм, відкриття нового розділу для державної реєстрації права власності на реконструйоване нерухоме майно, що не передбачає поділу, не передбачено.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139-А, за ОСОБА_6 прийнято державним реєстратором за відсутності документу, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції, прийнято з відкриттям відповідного розділу в Державному реєстрі прав, що є додатковим підтвердженням того, що право власності на такий об'єкт раніше не було в ньому зареєстровано, що, в свою чергу, виключало можливість проведення державної реєстрації права власності на відповідний об'єкт нерухомого майна як на реконструйований.

Крім того прийняття протиправного рішення також підтверджується наказом начальника реєстраційної служби ГУЮ в Одеській області № 02-дв від 30.01.2015р., в якому зазначено що в порушення вимог пункту 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2013 року № 703, який діяв на той момент, 30.12.2013 року державним реєстратором ОСОБА_11 було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності та їх обтяжень за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що стало підставою для застосування до державного реєстратора ОСОБА_11 заходу дисциплінарного впливу попередження про неповну службову відповідність.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки декларація про готовність обєкта до експлуатації не скасована і є чинною, то підстави для скасування рішення про її реєстрацію відсутні.

Судова колегія не погоджується з такими висновками та вважає за необхідне зазначити, що реєстрація декларації про готовність обєкта до експлуатації в органах ДБК та прийняття рішення про реєстрацію цієї декларації державним реєстратором у єдиному державному реєстрі речових прав та обтяжень це різні як за своїм змістом так і за наслідками дії різних субєктів владних повноважень, кожен з яких діє в межах своїх повноважень, наданих законом.

Судом першої інстанції не була надана належна правова оцінка наявним в матеріалах справи доказам, а саме з протоколу проведення тимчасового доступу в рамках кримінального провадження (№ в ЄРДР 0004740) вбачаються ознаки підробки декларації ОД №6 від 16.08.2012 року, яка є в різних редакціях - в Департаменті ДАБК в Одеській області та в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції.

Під час слідчих дій було встановлено, що державному реєстратору була надана на реєстрацію декларація, в якій був замінений другий аркуш, що відрізняється від оригіналу зареєстрованого в ДАБК.

Як вбачається з протоколу допиту головного спеціаліста (державного реєстратора) ОСОБА_11 в якості свідка (арк.спр. 171 т.4), особа яка приймала рішення про державну реєстрацію декларації пояснила, що в тому примірнику декларації, який був наданий ОСОБА_6 на другій сторінці зазначено, що проектна документація затверджена 05.04.2002 р., а дозвіл на початок будівельних робіт датований 12.04.2002р., а у примірнику декларації ДАБК ці самі розділи декларації датовані 1991 роком.

Свідок пояснила, що вона б не мала права приймати рішення щодо реєстрації цього майна, оскільки «будівельна амністія», під яку підпадав період 2002 року, на період 1991 роком не поширювалася, а для реєстрації будівництва потрібен був би інший пакет документів.

З огляду на викладене, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи допущено неповне зясування обставин справи, які мають значення для справи, та враховуючи порушення судом норм матеріального права, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Одеської міської ради задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 23.02.2017 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов заступника керівника Одеської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Одеської міської ради та департаменту Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 30.12.2013 року індексний номер 9699808 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: м. Одеса, пров. 5 Деревообробний, 139-А в м.Одесі за ОСОБА_6.

Стягунти за рахунок бюджетних асигнувань з юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління Державної реєстрації /вул..Черняховського, 6, м.Одеса, 65009/ на користь ОСОБА_3 /пров.5-ий Деревообробний, 139-А, м.Одеса, 65031/ сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 36,54 грн. (тридцять шість гривень пятдесят чотири копійки) у відповідності до квитанції №72 від 07.03.2017 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.05.2017 р.

Головуючий: суддя Л.Є.Зуєва

суддя О.А.Шевчук

суддя А.Г.Федусик