Справа № 569/1519/17
Суддя: Рудика Л.Д.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/1519/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Хлуд І.П.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання нечинним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

31 січня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання нечинним та скасування рішення, зобовязання вчинити дії. Просить поновити пропущений строк звернення до суду, визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненської області щодо припинення виплати призначеної позивачу пенсії протиправними та зобов'язати відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, розрахованої у відповідності до законодавства з 01 квітня 2015 року, довічно, стягнути судові витрати в розмірі 640 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що дізнався про порушення прав, коли ознайомився з рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року, тому просить поновити пропущений строк звернення до суду.

Представник Головного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала повністю, з підстав викладених в запереченнях проти позову, просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Суду пояснила, що заперечує проти поновлення строку позивачу.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та заперечення представника відповідача, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що позивач з 04 лютого 2011 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Пенсія була призначена у розмірі 1714.90 грн., станом на березень 2015 року розмір її становив 2315.12грн.

Після призначення пенсії позивач продовжує працювати в Управлінні Державної міграційної служби України в Рівненській області.

З квітня 2015 року ОСОБА_1 як працюючому пенсіонеру, було тимчасово призупинено виплату пенсії за вислугою років до 01 січня 2016 року, а з 01 січня 2016 року повторно було призупинено виплату пенсії до 31 грудня 2016 року. Як законослухняний громадянин, він був переконаний, що Верховна рада і Кабінет міністрів приймали закони та постанови, які не порушували та не обмежували його права і не суперечили Конституції України, а відповідач на законних підставах не виплачував пенсію. Однак, Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України призупинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам.

Невиплата пенсії працюючим пенсіонерам суперечить рішенням ЄСПЛ та Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, якими пенсія визнається власністю людини, якої людина не може бути позбавлена без законних на те підстав, і якої позивача всупереч вимогам Конституції України позбавили.

Згідно ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», п.2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» суми /підвищеної/ пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Частиною 1 статті 104 КАС України передбачено, що позов предявляється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Відповідно до ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин строк, встановлений законом, може бути поновлений. Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку суд вирішує в порядку письмового провадження чи в судовому засіданні на розсуд суду.

Таким чином, встановлений законом строк для звернення до суду за захистом прав пропущено з поважних причин. В звязку з чим, суд поновлює позивачу пропущений строк звернення до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання нечинним та скасування рішення.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди, зокрема, перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій).

Згідно відповіді від 17 січня 2017 року №К-554/07/1-15 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у відновлені виплати пенсії позивачу у звязку з тим, що з 01.04.2015 набув чинності ОСОБА_3 України від 02.03.2015 № 213-VIII „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, відповідно до пункту 4 якого, статтю 54Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб викладено в новій редакції згідно якої тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України „Про статус народного депутата України, „Про державну службу, „Про прокуратуру, „Про судоустрій і статус суддів, пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

При цьому порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширено на всіх пенсіонерів незалежно від часу призначення.

Припинення виплати пенсії здійснено з порушенням конституційних прав позивача та в порушення норми вищезазначеного Закону, де чітко зазначено, що виплата пенсій призупиняється не тим особам, які працюють на посадах державного службовця, а тим, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії за спеціальним законом наприклад, ЗУ„Про державну службу.

Крім зазначеного, пунктом 5 розділу III Закону 213-VIIIзаконодавець передбачив, що у разі неприйняття до 1 червня 2015року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України „Про державну службу, „Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

ОСОБА_3 до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема і норми Закону України „Про державну службу щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

З 01.06.2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, відповідач вважає, що з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України „Про державну службу, однак підстави для невиплати позивачу пенсії, передбачені статтею 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби тадеяких інших осіб (в редакції Закону №213-УІІІ )відпали, тому перешкоди для виплати відсутні.

Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Дії відповідача є порушенням Конституції України, норми якої є нормами прямої дії і всі закони та нормативно-правові акти мають відповідати саме Конституції, стаття 22якої гарантує права і свободи громадян, які не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім цього, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи (стаття 58 Конституції України).

Пенсія позивачу була призначена у 2011 році, до набрання чинності Законом України №213-VIII, а отже, припинення її виплати відповідно до вимог даного Закону свідчить про порушення його конституційних прав, у тому числі права " на достатній життєвий рівень, так як неотриманням пенсії, він втратив частину доходу, що погіршило матеріальне становище позивача.

Статтею 41 Конституції України визначено, що власність громадян є непорушною. Цією ж статтею Конституції України встановлено, що вилучення власності може бути застосоване виключно за рішенням суду у випадках, обсягах та порядку, встановлених законом.

Призначена позивачу пенсія є його власністю, а тому позбавлення її є нічим іншим, як примусовим вилученням частини власності.

Стаття 68 Конституції Українипередбачає, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не зазіхати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до Конституційного принципу верховенства права, закріпленим у статті 8 КАС України, статтями 19, 22, 41, 58 і 68 Конституції України, нормами чинного законодавства України та міжнародного права , порушене право підлягає захисту.

Стаття 19 Конституції Українизобовязує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту застосовується правовий акт, який має вищу юридичну силу (частина 4 статті 9 КАСУкраїни).

Рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України призупинення виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Окрім того, в абзацах 5, 6, 7, 8 п.2.2. описової частини Рішення зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України відокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7- рп/2004;.

Організаційно-правові та економічні заходи, спрямовані на забезпечення належного соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей пов'язані не з втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю виконуваних ними обов'язків щодо забезпечення однієї з найважливіших функцій держави - захисту суверенітету, територіальної цілісності України (частина перша статті 17 Основного Закону України).

Конституційний Суд України зазначав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 17 березня 2004 року № 7- рп/2004).

Конституційний Суд України вважає, що норми-принципи частини п'ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв'язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положенні є чинними.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд вважає, що дії відповідача щодо припинення виплати призначеної пенсії та відмова у перерахунку позивачу пенсії за вислугу років з 01 квітня 2015 року є протиправними, оскільки обмежують його конституційні права.

Зважаючи на те, що діями Головного Управління Пенсійного фонду в Рівненській області порушено права позивача, прямо встановлені Конституцією України, дії відповідача щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії є протиправними, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Доводи Головного управління Пенсійного фонду України Рівненської області, наведені у запереченнях на адміністративний позов, спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та наведеними судом у даній постанові нормами права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 158- 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання нечинним та скасування рішення - задовольнити повністю.

Поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненської області щодо припинення виплати призначеної ОСОБА_1 пенсії протиправними.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років, розрахованої у відповідності до законодавства з 01 квітня 2015 року, довічно.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у звязку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Житомирського апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: