Справа № 522/17386/16-а
Суддя: Кравчук Т. С.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/782/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради про скасування рішення Одеської міської ради від 27 квітня 2016 року № 615-VII, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Агрономічна, 118; зобовязання Одеської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Агрономічна, 118.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник Одеської міської ради заперечував проти задоволення позову.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи адміністративного позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, у звязку з наступним.

Судом встановлено, що 16 листопада 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського міського голови із клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,1 га, за адресою: м. Одеса, вул. Агрономічна, 118, відповідно до статей 118, 121 Земельного Кодексу України.

До клопотання позивачем було додано посвідчення серія ЮА № 016522, видане 22 травня 2015 року командуванням високомобільних десантних військ Збройних Сил України на імя ОСОБА_1, у якому зазначено, що предявник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Рішенням Одеської міської ради від 27.04.2016 року № 615-VII позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки з підстав невідповідності клопотання позивача частині 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На думку позивача, Одеською міською радою безпідставно відмовлено йому у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою запитуваної земельної ділянки, а рішення у цій частині є незаконним та підлягає скасування.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно зі статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до ч. 7 ст. ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Поряд з цим, 01 січня 2013 року набрали чинності положення частини 3 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», відповідно до яких у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється.

План зонування території міста Одеси затверджено 19 жовтня 2016 року рішенням Одеської міської ради № 1316-VII, тобто майже через рік після звернення позивача з відповідним клопотанням до уповноваженого органу та через 6 місяців після прийняття рішення міської ради, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

За викладених обставин суд доходить висновку щодо законності оскаржуваного рішення міської ради та обґрунтованості відмови у наданні відповідного дозволу, оскільки законодавцем встановлена пряма заборона на передачу (надання) земельних ділянок із земель комунальної власності у власність чи користування фізичним особам для містобудівних потреб за відсутності затвердженого плану зонування відповідної території, а на час прийняття Одеською міською радою рішення № 615-VII план зонування території міста Одеси не було затверджено.

Аналогічних висновків дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 17 грудня 2015 у справі № К/800/33591/15.

Стосовно вимог позивача щодо зобовязання Одеської міської ради надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Агрономічна, 118, суд зазначає наступне.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_2 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, суд доходить висновку щодо неможливості обмеження адміністративної дискреції при здійсненні територіальною громадою в особі її представницьких органів права на самостійність у вирішенні питань місцевого значення, що повязані з її життєдіяльністю, яке виражається у свободі вибору варіантів поведінки при вирішенні тих чи інших питань віднесених до повноважень відповідних органів місцевого самоврядування у межах, в спосіб та на підставах визначених Конституцією та законами України, оскільки в такому випадку обмежується свобода розсуду, яка виражається у можливості обрання з кількох юридично допустимих рішень те, яке даний орган вважає найкращим за даних обставин, тобто дискрецію органу, що узгоджується з правовою позицією, яка витікає з положень ст.ст. 7, 140 Конституції України, ст. 10, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», положень Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009, рекомендацій Комітету ОСОБА_2 Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, та п.10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 р. № 7.

За викладених обставин суд доходить висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Одеської міської ради про скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя 15.05.2017