Справа № 810/1198/17
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року №810/1198/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Басай О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Київській області, в якому просить:

- визнати неправомірними дії щодо надання довідки про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року без урахування нарахування та виплати коштів за: одноразову виплату коштів в сумі 600 грн. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ; за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року премії в розмірі 500 крб.; добових в сумі 7 крб.; харчування 5 крб.70 коп.;

- зобов'язати нарахувати та виплатити не доплачену суму за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1996 року, а саме: одноразову виплату коштів в сумі 600 грн. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання 111,2 мілізівертів особам офіцерського складу внутрішніх справ; за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року премії в розмірі 500 крб.; добові в сумі 7 крб.; харчування в сумі 5 крб.70 коп.;

- зобов'язати видати довідку про грошове забезпечення з урахуванням вищезазначених виплат для подачі в Фастівське об'єднане управління пенсійного фонду України в Київській області для перерахунку пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на неправомірність дій відповідача, які полягають у не включенні до довідки про грошове забезпечення відомостей: за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення - 600 крб.; премію за роботу в зоні відчуження в період з 27-28 квітня 1996 року - 500 крб.; добові - 7 крб.; харчування 5 крб. 70 коп. Відтак, вважає свої права порушеними, а тому просив суду задовольнити адміністративний позов.

Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що відповідно до Листа Міністерства соціальної політики України від 04.06.2015 року №652/20/112/15 на одноразову винагородну виплату за отриману дозу опромінення 25 бер і більше, не зараховуються страхові внески, а тому вона не включається в розрахунок заробітку, з якого обчислюється пенсія. Окрім цього, відповідач вказував на відсутність протиправності, оскільки ним вчинялись дії у відповідності до норми чинного законодавства, які передбачають, що довідки про розмір грошового забезпечення видаються на підставі даних, які містяться у розрахунковому листі заявника за відповідний період. А тому, просив суд відмовити у задоволенні позову.

16 травня 2017 року Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію як особа, яка є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році першої категорії, також є інвалідом II групи , що підтверджується посвідченнями: серії НОМЕР_1, виданим Київською облдержадміністрацією 10.05.2011 року та серія НОМЕР_2 виданим ФЕВ ГУ МВС України в Київській області 26.07.2000 (Том 1, а.с. 9).

Із довідки №З/Т-593, виданої 31.08.2012 року ГУ МВС України в Київській області, вбачається, що позивач є колишнім працівником органів внутрішніх справ та відповідно до наказів УВС виконкому Київської обласної Ради народних депутатів про виплату кратних окладів особовому складу, який брав участь у заходах ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дійсно залучався до зазначених заходів на території зони відчуження в періоди: 27.04.-28.04.1986 року в м. Прип'ять (наказ №069-86) (Том 1, а.с.12).

У листопаді 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу довідки про розмір заробітної плати під час перебування в зоні відчуження у м. Прип'ять з урахуванням у складі заробітної плати: за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінення - 600 крб.; премію за роботу в зоні відчуження в період з 27-28 квітня 1996 року - 500 крб.; добові - 7 крб.; харчування 5 крб. 70 коп. (Том 1, а.с.8).

Листом №29/Т-791 від 25.11.16 позивачу було повідомлено, що у картці про нарахування грошового забезпечення відсутній запис про те, що ОСОБА_1 отримував одноразову винагороду за отриману максимально допустиму дозу радіації, тому підстави для включення її у довідку про грошове забезпечення, отримане в зоні відчуження, відсутні.

Також, повідомлено, що згідно із розрахунковим листом за 1986 рік нарахування пайкових і добових не проводились.

Крім того, позивачу роз'яснено, що грошові винагороди, які позивач отримав в зоні відчуження, носять разовий характер та у довідку, видану на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7, не включаються (а.с.8).

Із розрахункового листа ОСОБА_1 за 1986 рік судом встановлено, що заробітна плата позивача за квітень місяць 1986 року становила 178,65 крб., у тому числі 90 крб. - посадовий оклад, 110 крб. - за звання, 10 крб. - за вислугу років, а також 31,35 крб. - відрахування податків).

Відповідно до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках №110 від 13.01.2012 заробітна плата ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження за період з 27 по 28 квітня 1986 року нарахована 70 крб., у тому числі збережений середній заробіток за дні роботи в зоні відчуження - 14 крб. та оплата праці за дні роботи в зоні - 56 крб. (4 коефіцієнт кратності, 7 крб. денна тарифна ставка) (а.с.13).

Позивач, не погоджуючись із вказаним розрахунком, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Після аварії на ЧАЕС 26 квітня 1986 року Уряд колишнього СРСР та Української PCP ухвалили рішення із грифом "таємно" щодо оплати праці осіб-ліквідаторів. Після зняття грифа "таємно" та для "службового користування" стало відомо, що при нарахуванні заробітної плати не були враховані вимоги нормативно-правових актів:

розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964;

постанови Ради Міністрів СРСР від 07 травня 1986 року №524-156;

розпорядження Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року №1031;

постанови Ради Міністрів СРСР від 05 червня 1986 року № 655-195;

постанови Ради Міністрів УРСР від 10 червня 1986 року № 207-7 та інші.

У вказаних нормативно-правових актах йде мова про умови оплати праці і матеріального забезпечення робітників підприємств, організацій і закладів, які брали участь у роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, дія яких поширюється на військовослужбовців та військовозобов'язаних запасу, яких було призвано на військові збори та які в 1986-1990 роках виконували роботи в зоні відчуження, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР №964-рс від 17 травня 1986 року "Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати", надано право голові урядової комісії з ліквідації аварії виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п'ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в І зоні - в трикратному розмірі (абзац перший). У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв'язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п'ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 №964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

Грошове забезпечення особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, що виконували службові обов'язки в зоні Чорнобильської АЕС, здійснювалося на підставі нормативно-правових актів МВС СРСР та МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР від 11 травня 1986 року №0130, від 17 травня 1986 року №0149, від 30 червня 1986 року №0189 та інших.

Абзацом 1 пункту 1 наказу МВС СРСР від 17 травня 1986 року №0149 "Про додаткові виплати особистому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" на виконання зазначених розпоряджень міністру внутрішніх справ Української PCP було дозволено за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці робітників, службовців, а також призваних на збори військовозобов'язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у III зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Абзацом 2 пункту 1 цього наказу передбачалося у такому ж порядку і розмірах виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, що були зайняті на зазначених роботах у І - III зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - також окладів за військовим і спеціальним званням.

Надбавки за вислугу років та інші надбавки нараховувались за основним місцем служби.

Постановою Ради Міністрів СРСР, Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 05 червня 1986 року №665-195 "Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов'язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередження забруднення навколишнього середовища", надано право керівникам міністерств і відомств та їх заступникам проводити оплату праці працівників, зайнятих на роботах по ліквідації наслідків аварії у відповідних зонах небезпеки, в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази, які б могли свідчити про те, що позивачу виплачена будь-яка премія за рахунок коштів, виділених Міненерго СРСР із додаткового фонду заробітної плати, а також про перерахунок на розрахунковий рахунок Фастівського МРВ ГУ МВС України у Київській області, де працював позивач у 1986 році, для проведення виплат, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року №964.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав для включення в заробітну плату (грошове забезпечення) позивача премію в розмірі 500 крб. за роботу в зоні відчуження в період з 27 по 28 квітня 1986 року.

Оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 (абз.4 п.п.1 п.1 Постанови Ради Міністрів У PCP і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) провадилась у III, II, І зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Пунктом 2 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року №665-195 дозволено міністерствам і відомствам виплачувати працівникам, в тому числі військовослужбовцям військових частин і органів КДБ СРСР, військовозобов'язаним, призваним на збори, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, направленим на роботи, зазначені у пункті 1 цієї постанови, добові в розмірі 3 руб. 50 коп., а також забезпечувати їх безкоштовним триразовим гарячим харчуванням (з розрахунку 2 руб. 85 коп. на добу) та безкоштовним житлом.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25 листопада 1993 року №1006-р, з метою соціального захисту колишніх співробітників апарату МВС учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесених до першої категорії, а також тих, які отримали в 1986-1987 роках дозу опромінення в 25 бер і більше, органам внутрішніх справ дозволено перерахувати їх грошове утримання за період роботи в зоні відчуження із розрахунку посадових окладів і окладів за спеціальними званнями, що діяли в період роботи в зоні ЧАЕС, у кратних розмірах відповідно до зон небезпечності, де вони несли службу.

Суд вважає, що відсутні підстави для включення в заробітну плату (грошове забезпечення) позивача одноразової грошової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіації у розмірі 600 крб., добових в сумі 7 крб. та харчування в розмірі 5 крб.70 коп., оскільки в картці про нарахування грошового забезпечення, а також в розрахунковому листі позивача за 1986 рік відсутні записи про такі виплати.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-ХІІ видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках №110 від 13.01.2012, заробітна плата ОСОБА_1 за роботу (службу) в населеному пункті Прип'ять за період з 27 по 28 квітня 1986 року становить 70 крб., у тому числі оплата праці за дні роботи (служби) в зоні відчуження у сумі 56 крб. (кратність 4, денна тарифна ставка 7 крб.) та збережений середній заробіток за дні роботи (служби) в зоні відчуження у сумі 14 крб.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач при зазначенні відомостей про розмір заробітної плати (грошового забезпечення) позивача за період роботи у зоні відчуження діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Таким чином, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Басай О.В.