Справа № 395/382/17
Суддя: Забуранний Р. А.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 395/382/17
Провадження № 2-а/395/9/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Недопаса О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним рішення про відмову в встановленні статусу «жертви нацистських переслідувань» як дитині, яка народилася в місцях відбування матір'ю примусових робіт,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулася ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним рішення про відмову в встановленні статусу «жертви нацистських переслідувань» як дитині, яка народилася в місцях відбування матір'ю примусових робіт.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що її мати ОСОБА_3 під час Великої Вітчизняної війни була в примусовому порядку вивезена з території України на примусові роботи в Німеччину, де перебувала з 15 січня 1942 року по 11 жовтня 1945 року, а позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бутцбах.

При зверненні до УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області щодо встановлення їй статусу жертви нацистських переслідувань згідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» їй було відмовлено згідно з ст.. 6-1 вказаного закону з тих підстав, що в поданих нею документах відсутні законні підстави для задоволення її прохання.

Тому посилаючись на норми чинного законодавства просить суд визнати відмову УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області у встановленні їй статусу жертви нацистських переслідувань незаконною та зобов'язати УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області видати їй відповідне посвідчення передбачене ст. ст. 5, 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Позивачка в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні.

Вислухавши вказані пояснення та вивчивши всі письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за такими обставинами.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що мати позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період Великої Вітчизнянної війни 1941-1945 р.р. була насильно вивезена на примусові роботи до фашистської Німеччини 23 грудня 1942 року, місце роботи - м. Пуцбах, у бауера працювала домробітницею з 15 січня 1942 року по 29 березня 1945 року, визволена - не зазначено, військами - не зазначено. Держперевірку пройшла у перевірочно - фільтраційному таборі № 281 м. Оппельн, дата не зазначена, дата повернення на Батьківщину - не зазначена, що підтверджується копією довідки Державного архіву Черкаської області від 15.03.2001 року № Н-5.

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 позивачка, ОСОБА_1, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бутцбах Німеччина.

При зверненні до УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області щодо встановлення їй статусу жертви нацистських переслідувань згідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» позивачці листом від 09.08.2016 року № 27-1004 було відмовлено з тих підстав, що в поданих нею документах відсутні законні підстави для задоволення її прохання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»:

жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму;

нацистські переслідування - злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав;

інші місця примусового тримання та місця примусових робіт:

- виправно-трудовий табір - місце ув'язнення громадян на визначений термін за ухилення від трудової повинності, з подальшим направленням на попереднє місце роботи або до концтабору, підпорядкований комендатурі СД та поліції безпеки, з особливо жорстоким режимом тримання;

- табір примусової праці для осіб єврейської національності - місце ув'язнення осіб єврейської національності з метою їх використання на важких роботах, перетворений із гетто або новостворений з вивезенням працездатних євреїв із гетто, підпорядкований керівництву поліції та СС;

- табори знищення, створені з метою проведення екзекуцій в стаціонарних приміщеннях, та місця масових страт мирного населення;

- гестапівські тюрми - місця ув'язнення і тримання з політичних мотивів із застосуванням до ув'язнених насильницьких дій виняткової жорстокості, включаючи катування і вбивства;

- медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи-донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування;

- створені в місцях активних антифашистських дій табори для заручників, які підлягали масовому фізичному знищенню;

- пересувні загони (команди) з числа мирного населення, які використовувались окупантами для власного захисту під час проведення військових операцій або робіт з розміновування;

- карантинні інфекційні табори, створені нацистами на передньому краї оборони для розповсюдження інфекційних хвороб серед мирного населення та військ Радянської Армії;

- табори для членів сімей офіцерів Радянської Армії.

Статтею 4 цього Закону визначено осіб, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, серед яких, зокрема, є діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт.

З огляду на вказаний припис Закону, умовою надання особі статусу жертви нацистських переслідувань, як дитині яка народилися в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, є факт примусового тримання батьків особи в спеціальних місцях або відбування батьками примусових робіт та народження такої особи у місцях, перелічених у ст. 1 цього Закону.

Відповідно до листа Міжнародної служби розшуку від 18 жовтня 2005 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянство російське, місце народження Шуровя, професія домашня робоча, з 28 грудня 1942 року по квітень 1945 року перебувала в м. Бутцбах, роботодавець не вказаний; з 15 квітня 1944 року по 14 листопада 1944 року - в загальній місцевій лікарняній касі Фридберг/Хессен, роботодавець: Швайтцер, Бутцбах; ІНФОРМАЦІЯ_2 - народження дочки ОСОБА_6 в Бутцбусі, ОСОБА_7; робота - працювала на фабриці макаронних виробів «Хайль», Бутцбах, проживала: Бутцбах.

Суд відмічає, що довідка державного архіву Черкаської області та лист Міжнародної служби розшуку не підтверджують факт перебування матері позивачки ОСОБА_4 разом з дитиною в місцях примусового тримання батьків, вичерпний перелік яких визначено у ст.. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

При цьому, суд вказує, що в матеріалах справи відсутній жодний письмовий доказ того, що в м. Бутцбах були заклади з ознаками будь-яких місць примусового тримання та місця примусових робіт, переліченого у ст. 1 вказаного Закону.

Місця примусового утримання цивільного населення та військовополонених на окупованій території України в 1941-1944 роках наведено у Довіднику про табори, тюрми та гетто на окупованій території України (1941-1944), на підставі якого здійснено класифікацію таборів відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань".

Водночас, суд приймає до уваги, що відсутність інформації щодо перебування матері позивачки ОСОБА_4 в місцях примусових робіт визначених ст. 1 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" не може спростовувати сам факт насильного вивезення до Німеччини, оскільки, як визначено Законом України "Про жертви нацистських переслідувань" нацистські переслідування - це злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом, зокрема, насильного вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Натомість, суд вказує, що вимоги вказаного Закону вимагають доведеності факту народження дитини в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до їх переліку, наведених у ст. 1 Закону України №1584-III, проте в ході розгляду справи позивачем вказаний факт не був доведений належними доказами.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вищевказані обставини свідчать про наявність сукупності ознак щодо відсутності у даних спірних правовідносинах підстав для віднесення ОСОБА_1 до числа жертв нацистських переслідувань.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 17, 18, 23, 71, 159 - 163, 185, 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним рішення про відмову в встановленні статусу «жертви нацистських переслідувань» як дитині, яка народилася в місцях відбування матір'ю примусових робіт - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя: Р. А. Забуранний

копія Справа № 395/382/17

Провадження № 2-а/395/9/2017

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С.М.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача Недопаса О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним рішення про відмову в встановленні статусу «жертви нацистських переслідувань» як дитині, яка народилася в місцях відбування матір'ю примусових робіт,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулася ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним рішення про відмову в встановленні статусу «жертви нацистських переслідувань» як дитині, яка народилася в місцях відбування матір'ю примусових робіт.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказала, що її мати ОСОБА_3 під час Великої Вітчизняної війни була в примусовому порядку вивезена з території України на примусові роботи в Німеччину, де перебувала з 15 січня 1942 року по 11 жовтня 1945 року, а позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бутцбах.

При зверненні до УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області щодо встановлення їй статусу жертви нацистських переслідувань згідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» їй було відмовлено згідно з ст.. 6-1 вказаного закону з тих підстав, що в поданих нею документах відсутні законні підстави для задоволення її прохання.

Тому посилаючись на норми чинного законодавства просить суд визнати відмову УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області у встановленні їй статусу жертви нацистських переслідувань незаконною та зобов'язати УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області видати їй відповідне посвідчення передбачене ст. ст. 5, 6-1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Позивачка в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні.

Вислухавши вказані пояснення та вивчивши всі письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за такими обставинами.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що мати позивачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в період Великої Вітчизнянної війни 1941-1945 р.р. була насильно вивезена на примусові роботи до фашистської Німеччини 23 грудня 1942 року, місце роботи - м. Пуцбах, у бауера працювала домробітницею з 15 січня 1942 року по 29 березня 1945 року, визволена - не зазначено, військами - не зазначено. Держперевірку пройшла у перевірочно - фільтраційному таборі № 281 м. Оппельн, дата не зазначена, дата повернення на Батьківщину - не зазначена, що підтверджується копією довідки Державного архіву Черкаської області від 15.03.2001 року № Н-5.

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 позивачка, ОСОБА_1, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бутцбах Німеччина.

При зверненні до УСЗН Новомиргородської РДА Кіровоградської області щодо встановлення їй статусу жертви нацистських переслідувань згідно Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» позивачці листом від 09.08.2016 року № 27-1004 було відмовлено з тих підстав, що в поданих нею документах відсутні законні підстави для задоволення її прохання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»:

жертви нацистських переслідувань - особи, які в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни постраждали від нацистських переслідувань з мотивів політичного, національного і релігійного характеру, ворожого ставлення до націонал-соціалізму;

нацистські переслідування - злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув'язнення його у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав;

інші місця примусового тримання та місця примусових робіт:

- виправно-трудовий табір - місце ув'язнення громадян на визначений термін за ухилення від трудової повинності, з подальшим направленням на попереднє місце роботи або до концтабору, підпорядкований комендатурі СД та поліції безпеки, з особливо жорстоким режимом тримання;

- табір примусової праці для осіб єврейської національності - місце ув'язнення осіб єврейської національності з метою їх використання на важких роботах, перетворений із гетто або новостворений з вивезенням працездатних євреїв із гетто, підпорядкований керівництву поліції та СС;

- табори знищення, створені з метою проведення екзекуцій в стаціонарних приміщеннях, та місця масових страт мирного населення;

- гестапівські тюрми - місця ув'язнення і тримання з політичних мотивів із застосуванням до ув'язнених насильницьких дій виняткової жорстокості, включаючи катування і вбивства;

- медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи-донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування;

- створені в місцях активних антифашистських дій табори для заручників, які підлягали масовому фізичному знищенню;

- пересувні загони (команди) з числа мирного населення, які використовувались окупантами для власного захисту під час проведення військових операцій або робіт з розміновування;

- карантинні інфекційні табори, створені нацистами на передньому краї оборони для розповсюдження інфекційних хвороб серед мирного населення та військ Радянської Армії;

- табори для членів сімей офіцерів Радянської Армії.

Статтею 4 цього Закону визначено осіб, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, серед яких, зокрема, є діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт.

З огляду на вказаний припис Закону, умовою надання особі статусу жертви нацистських переслідувань, як дитині яка народилися в місцях примусового тримання її батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт, є факт примусового тримання батьків особи в спеціальних місцях або відбування батьками примусових робіт та народження такої особи у місцях, перелічених у ст. 1 цього Закону.

Відповідно до листа Міжнародної служби розшуку від 18 жовтня 2005 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянство російське, місце народження Шуровя, професія домашня робоча, з 28 грудня 1942 року по квітень 1945 року перебувала в м. Бутцбах, роботодавець не вказаний; з 15 квітня 1944 року по 14 листопада 1944 року - в загальній місцевій лікарняній касі Фридберг/Хессен, роботодавець: Швайтцер, Бутцбах; ІНФОРМАЦІЯ_2 - народження дочки ОСОБА_6 в Бутцбусі, ОСОБА_7; робота - працювала на фабриці макаронних виробів «Хайль», Бутцбах, проживала: Бутцбах.

Суд відмічає, що довідка державного архіву Черкаської області та лист Міжнародної служби розшуку не підтверджують факт перебування матері позивачки ОСОБА_4 разом з дитиною в місцях примусового тримання батьків, вичерпний перелік яких визначено у ст.. 1 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

При цьому, суд вказує, що в матеріалах справи відсутній жодний письмовий доказ того, що в м. Бутцбах були заклади з ознаками будь-яких місць примусового тримання та місця примусових робіт, переліченого у ст. 1 вказаного Закону.

Місця примусового утримання цивільного населення та військовополонених на окупованій території України в 1941-1944 роках наведено у Довіднику про табори, тюрми та гетто на окупованій території України (1941-1944), на підставі якого здійснено класифікацію таборів відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань".

Водночас, суд приймає до уваги, що відсутність інформації щодо перебування матері позивачки ОСОБА_4 в місцях примусових робіт визначених ст. 1 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань" не може спростовувати сам факт насильного вивезення до Німеччини, оскільки, як визначено Законом України "Про жертви нацистських переслідувань" нацистські переслідування - це злочинне позбавлення Німеччиною в роки Великої Вітчизняної війни та Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом, зокрема, насильного вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав.

Натомість, суд вказує, що вимоги вказаного Закону вимагають доведеності факту народження дитини в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт відповідно до їх переліку, наведених у ст. 1 Закону України №1584-III, проте в ході розгляду справи позивачем вказаний факт не був доведений належними доказами.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вищевказані обставини свідчать про наявність сукупності ознак щодо відсутності у даних спірних правовідносинах підстав для віднесення ОСОБА_1 до числа жертв нацистських переслідувань.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 13, 17, 18, 23, 71, 159 - 163, 185, 267 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним рішення про відмову в встановленні статусу «жертви нацистських переслідувань» як дитині, яка народилася в місцях відбування матір'ю примусових робіт - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, через Новомиргородський районний суд Кіровоградської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови.

Суддя підпис

з оригіналом згідно

Суддя: Р. А. Забуранний