Справа № 826/3902/15
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2017 р. м. Київ К/800/42962/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є., Голяшкіна О.В.

при секретарі: Ловецкій Т.В.

За участю сторін: представника позивача - Левченко С.М., прокурора - Кузнєцової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі за позовом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» до Державної фінансової інспекції України, третя особа: прокуратура міста Києва, про визнання протиправною та скасування пунктів 2, 3 вимоги,

В С Т А Н О В И Л А:

Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» звернулося до суду з позовом до Державної фінансової інспекції України, у якому просило визнати протиправними та скасувати пункти 2 та 3 вимоги Державної фінансової інспекції України від 22.01.2015 року №32-14/11 щодо усунення порушень.

Позов мотивований тим, що висновки оскаржуваної вимоги не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, у зв'язку із відсутністю в діях позивача встановлених порушень законодавства України, а саме: позивачем у відповідності до умов договорів та на підставі пунктів 1, 5, 7 частини п'ятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» внесені відповідні зміни до укладених договорів. Законом України «Про здійснення державних закупівель» у виключних випадках визначено право зміни істотних умов договору про закупівлю, та законом не передбачено особливих умов щодо врегулювання договірних відносин з настанням таких подій. Позивач під час внесення змін до договорів правомірно керувався нормами Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням підстав на такі зміни, визначених Законом України «Про здійснення державних закупівель».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2015 року у справі № 826/3902/15 позовні вимоги УДППЗ «Укрпошта» задоволено повністю. Суд першої інстанції постановив: визнати протиправними та скасувати пункти 2, 3 вимоги Державної фінансової інспекції України від 22.01.2015 року № 32-14/11 «Про усунення порушень».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 року у справі № 826/3902/15 скасовано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2015 року та ухвалено нову, якою в задоволенні позовних вимог УДППЗ "Укрпошта" відмовлено.

У поданій касаційній скарзі позивач, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши та обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 10.11.2014 року у справі №752/189/18/14-к в рамках кримінального провадження №0000791, Державною фінансовою інспекцією України проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності УДППЗ «Укрпошта» за період з 01.08.2013 року по 10.11.2014 року, за результатами якої складено акт ревізії від 12.12.2014 року №32-21/12.

Також, ДФІ проведено ще одну позапланову ревізію окремих аспектів фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2013 року по 30.09.2014 року, за результатами якої складено акт ревізії від 17.11.2014 року №32/21-5.

За результатами проведених ревізій позивачу направлено вимогу від 22.01.2015 року №32-14/11 «Про направлення вимог щодо усунення порушень».

Вказаною вимогою ДФІ вимагає, окрім інших: вжити заходів щодо забезпечення повернення від ТОВ «Техойл» зайво сплачених йому коштів за поставку палива рідинного та газу; олив мастильних (а саме: бензину та дизельного палива) на суму 18 776 151,06 грн., в тому числі: по договору поставки продукції від 24.03.2014 року №015-48 - на суму 5 233 904,10 грн.; по договору поставки продукції від 24.03.2014 року №015-49 - на суму 6 711 086,93 грн.; по договору поставки продукції від 26.03.2014 року №015-50 - на суму 6 831 160,03 грн. (пункт 2 Вимоги); вжити заходів щодо повернення з ТОВ «Техойл» зайво сплачених йому коштів за постачання газу нафтового та інших газоподібних вуглеводнів, крім газу пропан, на суму 70 352, 79 грн., що здійснювалося по договору поставки від 26.07.2013 року №12-713 (пункт 3 Вимоги).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки укладені з ТОВ «Техойл» договори поставки у судовому порядку недійсними не визнані та будь-які претензії щодо виконання зобов'язань за ними відсутні, то у УДППЗ «Укрпошта» не має підстав для повернення від вказаного контрагента сплачених за такими договорами коштів. Крім того, за висновками суду першої інстанції, внесення змін до укладених з ТОВ «Техойл» договорів поставки щодо збільшення ціни за одиницю товару здійснювалося у відповідності із вимогами пунктів 1, 5, 7 частини п'ятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», а тому заявлена ДФІ вимога щодо повернення зайво сплачених УДППЗ «Укрпошта» за такими договорами коштів є безпідставною.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що в укладених договорах поставки не визначено порядок зміни ціни договорів в залежності від зміни курсу іноземної валюти; відсутні докази на підтвердження обґрунтування підвищення ціни, як наслідок додаткові угоди до договорів суперечать вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з висновком суду першої інстанції та не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини другої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Пунктом 2 розділу 6 Документацій конкурсних торгів, на підставі яких укладено договори поставки, визначено, що істотні умови договору зазначаються замовником відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель». Істотні умови та основні умови договору, що обов'язково включаються до договору про закупівлю зазначені у Додатку №5 Документації конкурсних торгів.

Додатком №5 Документацій конкурсних торгів визначено істотні та основні умови договору про закупівлю.

Відповідно до вищезазначених статей чинного законодавства Додатком №5 передбачені такі істотні умови договору про закупівлю, як предмет договору, строк поставки, строк дії договору, умови та порядок розрахунків та інші.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, що діяла на момент підписання договорів поставки).

Відповідно до частини п'ятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, окрім випадків, що передбачені цією частиною статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель»: зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

З вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку, що спеціальним законом встановлено заборону вносити зміни до договору про державну закупівлю та виключні випадки і підстави внесення таких змін лише стосовно істотних умов договору, перелік яких міститься у документації конкурсних торгів.

Внесення будь-яких інших змін до договору, в тому числі внесення змін щодо процедурних питань чинним законодавством не заборонено.

За приписом статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Техойл» та УДППЗ «Укрпошта» укладені договори поставки на постачання нафтопродуктів від 24.03.2014 року №015/48, від 24.03.2014 року №015/49 та від 26.03.2014 року №015/50 (далі по тексту - договори поставки).

Згідно пункту 2.4 Договору поставки від 24.03.2014 року №015-48, пункту 3.5 Договору поставки від 24.03.2014 року №015-49 та пункту 2.4 Договору поставки від 26.03.2014 року №015-50 визначено, що ціна одиниці продукції може змінюватися у випадках та за порядком, визначеним чинним законодавством України у сфері державних закупівель. Зміна ціни одиниці Продукції письмово узгоджується Сторонами договорів шляхом підписання Додаткової угоди до договору. Підставою для зміни ціни є оригінал довідки або інший документ від компетентних органів, підприємств, організацій уповноважених засвідчувати факт зміни ціни відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 11.2 Розділу 11 вищезазначених договорів поставки визначено, що істотні умови договорів не можуть змінюватись після його підписання до повного виконання зобов'язань Сторонами у повному обсязі, крім випадків, зокрема: - зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Покупця; - зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок;- зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу тощо.

Пунктом 3.1 договорів поставки визначено також, що обсяги закупівлі продукції можуть бути зменшені покупцем, у зв'язку з фінансовими та виробничими можливостями та потребами УДППЗ «Укрпошта» та залежно від реального фінансування видатків. При цьому, ціна договору відповідним чином зменшується.

Додатковими угодами №2 до договорів поставки, сторонами погоджено порядок зміни ціни в залежності від змін ціни курсу долара.

На підставі пункту 3.5 договору поставки від 26.07.2013 року №12-713 та у зв'язку з підвищенням вартості нафтопродуктів на ринку, додатковою угодою від 16.09.2013 року №1 до зазначеного договору було змінено ціну за 1 л газу пропану з 5,49 грн. (з ПДВ) до 6,16 грн. (з ПДВ), тобто підвищено на 10 %.

З урахуванням вищевикладених норм законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що сторонами договорів поставки правомірно на підставі вищезазначених норм законодавства Додатковими угодами №2 до договорів поставки погоджено порядок зміни ціни в залежності від змін ціни курсу долара.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем у відповідності до умов договорів та на підставі пунктів 1, 5, 7 частини пятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» внесені відповідні зміни до укладених договорів з ТОВ «Техойл».

З цих же підстав колегія суддів зауважує на помилку суду апеляційної інстанції стосовно висновку про те, що в укладених договорах поставки не визначено порядок зміни ціни договорів в залежності від зміни курсу іноземної валюти.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що судом першої інстанції всупереч вимог статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» залишено поза увагою, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обґрунтування підвищення ціни.

Як зазначалося вище, згідно з пунктом 2 частини п'ятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

При цьому норма пункту 2 частини п'ятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар.

Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов.

Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов'язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін.

При кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов'язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу.

Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Поряд з цим відповідно до Положення про Державну службу статистики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2014 року №481, Держстат України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, одним з основних завдань якого є реалізація державної політики у сфері статистики. Держстат України відповідно до покладених на нього завдань, зокрема організовує і проводить статистичні спостереження за соціально-економічними та демографічними явищами і процесами, екологічною ситуацією в Україні та її регіонах шляхом збирання форм державної статистичної звітності та проведення спеціально організованих статистичних спостережень.

Утім перелік органів, установ, організацій, які уповноважені надавати відповідну інформацію щодо коливання ціни товару на ринку, не є вичерпним.

Вищезазначені висновки підтверджуються також Роз'ясненнями Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 07.04.2015 року №3302-05/11398-07 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю».

Як вбачається з матеріалів справи, підтвердженням зміни курсу іноземної валюти та підвищення вартості нафтопродуктів є довідки ДП «Держзовнішінформ». Зокрема, як доказ правомірності внесення зміни до цін позивачем надано довідки ДП «Держзовнішінформ» від 15.04.2014 року №10/20 (договір №015-48 від 24.03.2014 року), від 14.04.2014 року №10/204 (договір №015-49 від 24.03.2014 року), від 27.03.2014 року №10/149-2, від 15.04.2014 року №10/210 (договір №015-50 від 26.03.2014 року), від 05.12.2014 року №10/720 (договір від 26.07.2013 року №12-713).

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем дотримано вимоги, встановлені частиною п'ятою статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та не збільшено в цілому суму договору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що необхідність укладення додаткових угод до договорів поставки підтверджена позивачем також протоколом засідання керівного складу УДППЗ «Укрпошта» від 14.04.2014 року, з якого вбачається, що у зв'язку із вичерпанням запасів палива автотранспорт дирекцій (філіалів) підприємства знаходився на межі зупинки. Згідно зазначеного протоколу, зупинка автотранспорту УДППЗ «Укрпошта» призвела б не лише до тимчасового припинення доставки поштових відправлень адресатам, а й до тимчасової призупинки періодичних видань, пенсій, соціальних допомог тощо. Якщо підприємство не було б в змозі надавати послуги поштового зв'язку (в т. ч. через відсутність бензину), збиток складав би 486.4 млн. грн. або 23.16 млн., грн., в день.

Крім того, листом ТОВ «Техойл» від 10.04.2014 року №1070-04/14, було повідомлено, що товариство не в змозі відпускати паливо по ціні визначеній у договорах укладених на початку 2014 р., а тому й було запропоновано у відповідності до вимог статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» внести відповідні зміни до укладених договорів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №866-р відповідно до підпункту 39.5.3.1 підпункту 39.5.3 пункту 39.5 статтi 39 Податкового кодексу України затверджено перелік джерел інформації про ринкові ціни для цілей трансфертного ціноутворення згідно з додатком, згідно якого ДП «Держзовнішінформ» є одним із основних джерел інформації щодо основних груп товарів, ціни на які склалися на світовому та українському товарних ринках.

Таким чином, довідки ДП «Держзовнішінформ», протоколи позивача та листи ТОВ «Техойл» належним чином обґрунтовують внесення змін до ціни договорів поставки, що спростовує висновки суду апеляційної інстанції про відсутність доказів обґрунтування підвищення ціни.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що підтвердженням зміни курсу іноземної валюти і, як наслідок, підвищення вартості нафтопродуктів є дані офіційного сайту НБУ та довідки ДП «Держзовнішінформ».

Разом із цим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини п'ятої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Так, зміна істотних умов договору про закупівлю у випадку зміни курсу іноземної валюти може здійснюватись, у разі якщо договором про закупівлю був передбачений порядок зміни ціни залежно від зміни такого курсу.

При цьому порядок зміни ціни залежно від зміни курсу іноземної валюти визначається замовником самостійно.

У зв'язку з тим, що зміни у вищезазначених випадках можуть відбуватися як в бік збільшення, так і в бік зменшення, ціна договору про закупівлю може змінюватися в залежності від таких змін без зміни обсягу закупівлі. Разом з тим, внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Вищезазначені висновки також підтверджуються Роз'ясненням Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 07.04.2015 року №3302-05/11398-07 «Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю», в якому Міністерство економічного розвитку і торгівлі України також зазначило, «що кожен з вищезазначених випадків зміни ціни договору про закупівлю застосовується у залежності від виникнення підстав, що спричинили внесення відповідних змін до договору про закупівлю. Таким чином, внесення змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим в кожному окремому випадку. Тому звертаємо увагу, що одночасне застосування зазначених випадків не є можливим, оскільки одночасне внесення таких змін призведе до зміни істотних умов договору про закупівлю у непередбачених Законом випадках».

Як наслідок, колегія суддів приходить до висновку, що настання кожної з обставин, зазначеної у окремому підпункті статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» є правовою підставою (правом) для можливої зміни сторонами договору істотних умов договору про закупівлю, в тому числі ціни договору.

Згідно Роз'яснень Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №3302-05/12272-12 від 18.04.2014 року визначено, що механізм зміни ціни в договорах про закупівлю Законом України «Про здійснення державних закупівель» не передбачений. Разом з тим, внесення відповідних змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Окрім того, у зв'язку із набранням чинності змін до Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, внесених Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року №1166-VII було збільшено акцизний збір на продаж нафтопродуктів.

Отже, враховуючи викладне, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням вимог статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та відповідних пунктів договорів поставки позивачем правомірно було внесено зміни до укладених з ТОВ «Техойл» договорів.

Кожна додаткова угода до зазначених договорів була укладена позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, з наданням всіх необхідних документів щодо обґрунтування необхідності та законності їх укладення.

Колегія суддів також звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини першої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність господарського зобов'язання пов'язує з наступним: невідповідністю його змісту вимогам закону; наявністю мети, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства; укладенням учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним із них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Судом апеляційної інстанції не враховано припис акту цивільного законодавства України, викладений в частині 1 статті 204 Цивільного кодексу України згідно з яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин нікчемним являється його недійсність, встановлена законом. Саме законом, а не Актами, які б факти в цьому акті не були відображені. Вказані ж в Акті висновки є суто суб'єктивною думкою ревізора.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 41 Закону України «Про здійснення державних закупівель» встановлено, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п'ятої статті 36 та абзацом другим частини третьої статті 39 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв'язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

Укладені договори поставки та додаткові угоди до них не є нікчемними відповідно до статті 41 Закону України «Про здійснення державних закупівель», вони також не визнані в судовому порядку недійсними, а тому є обов'язковими для виконання.

Матеріали справи підтверджують, що за вказаними договорами ТОВ «Техойл» поставлено паливо УДППЗ «Укрпошта», яке оплачено позивачем на підставі актів приймання-передачі на продукцію, видаткових накладних тощо.

Акт ревізії підтверджує, що під час проведення ревізії ДФІ також не встановлено перевищення оплати за вказаними договорами чи їх невиконання контрагентом.

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що додаткові угоди до договорів суперечать вимогам чинного законодавства, та, як наслідок, безпідставно в супереч вимогам чинного законодавства про призумцію правомірності правочинів дійшов висновку, що відсутність судового рішення щодо визнання недійсними додаткових угод до вказаних договорів поставки жодним чином не свідчить про правомірність їх укладення та зміни ціни товару в обхід встановленої законом процедури.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази, що укладені договори поставки з ТОВ «Техойл» визнані в судовому порядку недійсними. Під час проведення ревізії ДФІ не встановлено перевищення оплати за вказаними договорами чи їх невиконання контрагентом. Також, відсутні претензії між сторонами один до одного щодо невиконання умов укладених договорів. Таким чином, у позивача відсутні підстави для повернення від контрагента сплачених коштів з виконання встановлених між ними зобов'язаннями. В той час як вимога відповідача щодо усунення правопорушень є обов'язковою до виконання для позивача.

Колегія суддів також указує на необґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції в частині посилання на Постанову Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року №1998 «Про удосконалення порядку формування цін».

Як вже зазначалося вище, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері державних закупівель є Закон України «Про здійснення державних закупівель», який має вишу юридичну силу і є обов'язковим для виконання на всій території України. Інші підзаконні акти й нормативно-правові документи мають застосовуватись виключно у відповідності до законів України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Аналогічний висновок міститься у листі Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року №Н-35267-18.

Постанова, на яку посилався суд апеляційної інстанції була прийнята з метою стабілізації цін на внутрішньому ринку, посилення боротьби з монопольними проявами та захисту інтересів вітчизняного виробника і населення через значне зростання оптових цін, насамперед, у галузях з великою питомою вагою імпортних сировини і матеріалів у собівартості продукції, що було обумовлено стрімким падання курсу гривні до долара США, яке відбулося у серпні - вересні 1998 року.

Отже, дана Постанова є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулював відносини «насамперед, у галузях з великою питомою вагою імпортних сировини і матеріалів у собівартості продукції», які існували у 1998 році та була націлена на їх стабілізацію. І не може бути розцінена як нормативно-правовий акт, що регулює відносини у сфері державних закупівель.

Заборону на зміну ціни у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти Закон України «Про здійснення державних закупівель» не містить та навпаки визначає зміну курсу валют однією із виключних підстав для внесення змін до істотних умов договору про закупівлю.

Як наслідок, суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин вищезазначену постанову, яка суперечить приписам спеціального законодавства у сфері державних закупівель.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Згідно з пунктом 6 Положення, Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Положенням встановлено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави. Зазначені норми кореспондуються з положеннями пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

Процедура проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання регулюється Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550.

Інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об'єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб (пункт 2 Порядку проведення інспектування).

Згідно з пункту 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач, зазначаючи в оскаржуваних пунктах про необхідність вжиття заходів щодо відшкодування коштів, не вказав конкретно яким чином і у який спосіб позивач повинен виконувати ці вимоги.

Разом із цим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» одним із завдань органу державного фінансового контролю є здійснення державного фінансового контролю за дотриманням законодавства про державні закупівлі.

Стаття 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначає, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» перевірка державних закупівель полягає у документальному та фактичному аналізі дотримання підконтрольними установами законодавства про державні закупівлі та проводиться органом державного фінансового контролю на всіх стадіях державних закупівель. Результати перевірки державних закупівель викладаються в акті.

Контроль за дотриманням законодавства щодо закупівель здійснюється як у порядку проведення перевірки державних закупівель, так і під час державного фінансового аудиту та інспектування.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Пункт 27 Порядку проведення перевірок державних закупівель Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 року №63127, передбачає, що складення акта перевірки державних закупівель, його підписання та реалізація результатів перевірки здійснюються за процедурами, передбаченими пунктами 35, 38 - 47, абзацами першим і другим пункту 48, пунктами 49 - 52 Порядку проведення інспектування, з урахуванням норм, установлених цим Порядком.

У свою чергу згідно з пунктами 45, 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550, встановлено, що у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Колегія суддів звертає увагу, що законодавством не визначено форми письмової вимоги, яка приймається за результатами ревізії, та не встановлено іншої форми рішення органу державної контрольно-ревізійної служби, прийнятого за результатами ревізії, ніж письмова вимога.

З викладеного вбачається, що рішенням органу державної контрольно-ревізійної служби, прийнятого за результатами ревізії, є письмова вимога, форма якої законодавством не встановлена.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, наприклад, у постановах від 27.01.2016 року у справі №2а-4367/10/0770 та від 23.02.2016 року у справі №818/1857/14, орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки; наявність в оскаржуваній вимозі пунктів, які не вказують на стягнення збитків, не виключає права підконтрольної установи на їх перевірку в судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані вимоги ДФІ України вжити заходів щодо повернення від ТОВ «Техойл» зайво сплачених коштів за поставку палива, які можуть бути розцінені як проведення Позивачем претензійно-позовної роботи по стягненню коштів з ТОВ «Техойл» є обов'язковими до виконання та можуть бути оскаржені підконтрольною організацією у судовому порядку.

Окрім того, постановою Верховного Суду України від 13.05.2014 року у справі №21-89а14, яка використовується адміністративними судами як практика стосовно не можливості оскарження в порядку адміністративного судочинства рішення, яке не породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача визначено наступне: «… При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів…

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У справі, яка розглядається, Інспекція пред'явила вимоги, які вказують на виявлені збитки, їхній розмір та їх стягнення.

Зважаючи на те, що збитки відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не за поданням адміністративного позову підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною».

Отже, вищезазначена практика Верховного Суду України свідчить про неможливість оскарження вимоги контролюючого органу у випадку, якщо вона вказує на виявленні збитки.

Оскільки, у вимогах відповідача не містяться посилання на виявленні збитки, позивач не позбавлений права оскаржити такі вимоги до суду, зважаючи на те, що в діях позивача відсутні встановлені порушення законодавства України і іншого способу захисту прав позивача законодавством не передбачено.

Окрім того, відповідно до пункту 1 Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №1-29/2011 конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом. Згідно пункту 3 Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на підставі всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтвердженими тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно пункту 4 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню.

Згідно статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» задовольнити.

Скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2015 року у справі № 826/3902/15 та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 травня 2015 року у справі № 826/3902/15.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута у порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: