Справа № 509/1398/16-а
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 509/1398/16-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції: Курочка В.М.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

секретар Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради, Таїровського селищного голови ОСОБА_2 про визнання протиправними дій щодо розміщення публічної інформації та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Таїровської селищної ради по розміщенню на сайті цієї ради недостовірних даних про місце народження, трудову діяльність, освіту, займану посаду Таїровського селищного голови ОСОБА_2; зобов'язати Таїровського селищного голову ОСОБА_2 невідкладно на найближчій сесії Таїровської селищної ради скласти Присягу; зобов'язати Таїровську селищну раду у триденний строк замінити на сайті цієї ради недостовірні відомості стосовно селищного голови ОСОБА_2 (дані про місце народження, трудову діяльність, освіту, займану посаду) на реальні, підтверджені документами.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що у біографії, розповсюдженій ОСОБА_2 при реєстрації кандидатом на посаду Таїровського селищного голови, зазначено: народився у селі Новогагатлі Дагестанської АССР; 1980-1996 роки - вантажник, завідуючий відділом, директор підприємства «Укрторгбудматеріали»; 1996-2000 роки - директор Оптового продовольчого ринку «Автотаксосервіс»; освіта вища. У 1998 році закінчив Одеський інститут народного господарства за фахом «товарознавець».

Перед виборами на сайті «Одеський футбол» стосовно ОСОБА_2 було розміщено інформацію: народився у місті Хасар'юрті, Дагестанська АССР; навчався у Донецькому технікумі фізичної культури. Закінчив Одеський технікум торгівлі (1983) і Одеський інститут народного господарства (1989); з 1983 року працює у торговій сфері ( з 1996 року - директор ринку «Чорноморський»).

У Вікіпедії на сторінці ОСОБА_2 розміщені дані: народився у Хасав'юрті; у 1983 році закінчив Одеський технікум торгівлі, а у 1989 році Одеський інститут народного господарства. Навчався у Донецькому технікумі фізичної культури; з 1983 року працює у торговій сфері, а з 1996 року у якості директора керує Одеським ринком «Чорноморський».

На сайті Таїровської селищної ради зазначені наступні біографічні дані стосовно ОСОБА_2: місце народження село Новогагатли Хасавгортовського району, Республіка Дагестан; освіта вища, закінчував Одеський національний економічний університет (Одеський інститут народного господарства) за спеціальністю товароведення та організація торгівлі непродовольчими товарами, а також навчався в Донецькому технікумі фізичної культури; прийняття присяги державного службовця - дата відсутня; 03.1986 - 10.2001 - працював на різних посадах в Одеській обласній конторі «Укрторгстройматеріали»; з 11.2015 р. - Голова Таїровської селищної ради.

Крім того, протоколи сесій Таїровської селищної ради не містять відомостей про складання ОСОБА_2 згідно з ч. 7 ст. 11 ОСОБА_3 України «Про службу в органах місцевого самоврядування» Присяги.

Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у звязку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- висновки суду не відповідають обставинам справи;

- суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Суд першої інстанції встановив, що Таїровська селищна рада оприлюднила на її офіційному сайті в мережі Інтернет публічну інформацію стосовно селищного голови ОСОБА_2, яка була отримана з автобіографії від 26.09.2015 р. та з трудової книжки ОСОБА_2, які, у свою чергу, були надані ним до Таїровської селищної виборчої комісії.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив із того, що до розповсюдження стосовно ОСОБА_2 на інших сайтах мережі Інтернет, зокрема «Одеський футбол», Вікіпедії, інформації про його персональні дані Таїровська селищна рада не має ніякого відношення, вона не є засновником цих сайтів. Помилки у розповсюджених персональних даних відносно ОСОБА_2 стосуються лише його особисто, не порушують будь-яких законних прав та інтересів позивача і не можуть бути підставою для зобов'язання Таїровської селищної ради замінити на її веб-сайті відомості стосовно ОСОБА_2 не підтверджені документами.

Відомості про трудову діяльність ОСОБА_2 підтверджені копією трудової книжки.

Чинним законодавством України для зайняття з посади сільського чи селищного голови не встановлені вимоги щодо кваліфікації, трудового стажу, досвіду роботи, освіти, тобто ці відомості стосовно ОСОБА_2 є конфіденційною інформацією.

З відповідним запитом до Таїровської селищної ради щодо надання інформації про документи, на підставі яких нею були оприлюдненні на офіційному веб-сайті відомості стосовно селищного голови, позивач не звертався.

Відхиляючи доводи позивача з того приводу, що ОСОБА_2 не склав Присяги посадової особи органів місцевого самоврядування на сесії Таїровської селищної ради, суд першої інстанції зазначив, що дане твердження спростовується записом у трудовій книжці, а також постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.09.2016 року у справі №509/2991/16-а, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адмінстративного суду від 20.09.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.10.2016 року ( справа К/800/27134/16).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, звернутих до міського селищного голови, суд першої інстанції також виходив з того , що міський селищний голова не є належним розпорядником публічної інформації.

Колегія суддів частково погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно Пленуму Вищого адміністративного суду України в п. 2.1. постанови №10 від 29.09.2016 р. «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього ОСОБА_3 визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Визначене поняття «суб'єкт владних повноважень» не охоплює посадових осіб і службових осіб органів державної влади, місцевого самоврядування, оскільки за своїм статусом та колом повноважень вони не підпадають під розуміння органу державної влади та інших суб'єктів, зазначених у пункті 1 частини першої статті 13 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації». У зв'язку з цим такі особи не можуть (не мають здатності) виконувати обов'язки розпорядника інформації, у тому числі обов'язки щодо обліку та оприлюднення публічної інформації (статті 14, 15 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації»). У разі подання позову до таких осіб судам необхідно залишати його без задоволення через неналежність відповідача (нездатність таким відповідачем порушити права позивача), за умови якщо позивач відмовиться від їх заміни на належного відповідача і/або суд не знайде підстав для залучення другого відповідача.

Отже, правильним по суті є висновок суду першої інстанції, що селищний голова не є належним відповідачем у правовідносинах, повязаних з публічною інформацією.

Правильним по суті є також правовий висновок суду першої інстанції щодо публічної інформації стосовно автобіографії ОСОБА_2, оскільки така інформація була надана ОСОБА_2 саме до виборчої комісії.

Відповідно до приписів статі 14 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобовязані надавати достовірну . точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації.

При цьому апеляційний суд враховує, що з відповідним зверненням до Таїровської селищної ради щодо достовірності вищенаведеної інформації та відповідної її первірки позивач не звертався.

Водночас, з іншими правовими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації» визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим ОСОБА_3, та інформації, що становить суспільний інтерес.

За змістом статті1 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим ОСОБА_3.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

На підставі статті 6 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації:

в офіційних друкованих виданнях;

на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет;

на єдиному державному веб-порталі відкритих даних;

на інформаційних стендах;

будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно зі статтею 6 цього ж ОСОБА_3 інформацією з обмеженим доступом є:

1) конфіденційна інформація;

2) таємна інформація;

3) службова інформація.

Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо він правомірно оприлюднив її раніше.

Інформація з обмеженим доступом має надаватися розпорядником інформації, якщо немає законних підстав для обмеження у доступі до такої інформації, які існували раніше.

Не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до ОСОБА_3 України "Про запобігання корупції", крім відомостей, зазначених в абзаці четвертому частини першої статті 47 вказаного ОСОБА_3.

За правилами статті 7 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього ОСОБА_3. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього ОСОБА_3, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст. 23 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації» рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього ОСОБА_3;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Залежно від того, у чиєму володінні знаходиться запитувана інформація, належним відповідачем за позовами щодо доступу до публічної інформації у таких випадках є або відповідний представницький орган місцевого самоврядування (сільська, селищна, міська, районна, обласна ради) або виконавчий орган місцевого самоврядування.

З метою усунення наведеної колізії суди повинні застосовувати положення частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою у разі встановлення невідповідності закону Конституції України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто Конституцію України, а саме положення про те, що інформація про особу є конфіденційною, крім окремо визначених випадків (Рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012). Виходячи з положень частини першої статті 7 ОСОБА_3 № 2939-VІ, частини другої статті 21 ОСОБА_3 № 2657-XII та статті 32 Конституції України конфіденційна інформація може поширюватись у таких випадках:

особа самостійно встановила випадки (порядок, умови), коли ця інформація може поширюватись (наприклад, у договорі про використання прав на комерційну таємницю);

коли особа у відповідь на прохання/пропозицію дає згоду на використання своїх конфіденційних даних. При цьому використання таких даних третьою особою здійснюється відповідно до умов наданої особою згоди;

коли закон дозволяє певним суб'єктам отримувати та використовувати конфіденційну інформацію без згоди особи. У таких випадках суб'єкт діє на виконання установлених повноважень та для досягнення визначеної мети (наприклад, отримання конфіденційної інформації в ході оперативно-розшукової діяльності або в ході проведення досудового слідства) і поширення конфіденційної інформації обмежується положеннями закону;

коли розголошення конфіденційної інформації відповідає суспільному інтересу і право громадськості знати цю інформацію переважає шкоду, яку може бути завдано особі поширенням її конфіденційної інформації. Таке поширення здійснюється відповідно до статті 29 ОСОБА_3 України «Про інформацію» після застосування «трискладового тесту» (додатково див. пункт 5.5).

Ці положення узгоджуються з положеннями частини другої статті 32 Конституції України, відповідно до якої не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

З урахуванням положень частини другої статті 7 ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації»та частини другої статті 32 Конституції України суспільними інтересами (інтерес громадськості), у яких конфіденційна інформація може бути поширена, є лише інтереси національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Вимога частини першої статті 29 ОСОБА_3 України «Про інформацію» щодо встановлення переваги потенційної шкоди від поширення конфіденційної інформації над правом громадськості знати її відображає принцип пропорційності обмеження права, який є аспектом принципу верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України і через призму якого досліджується правомірність будь-якого обмеження права, в тому числі права на отримання інформації.

Законами до конфіденційної віднесено, зокрема:

інформацію про національність особи, її освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адресу проживання, дату і місце народження (частина друга статті 11 ОСОБА_3 України «Про інформацію»);

інформацію про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, яка стала відома особі у зв'язку з виконанням нею професійних або службових обов'язків (стаття 40 ОСОБА_3 України «Основи законодавства України про охорону здоров'я»);

відомості про місце проживання або місце перебування особи (частина восьма статті 6 ОСОБА_3 України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»);

За змістом частини 2 статті 5 ОСОБА_3 України "Про захист персональних даних" не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, яка займає посаду, пов'язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України зазначено: «Вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, пов'язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сім'ї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, пов'язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів-суб'єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.

Така інформація, зокрема, може міститися в наказах про відпустку чи відрядження, наказах про призначення чи звільнення особи. Такою також є інформація з особових справ, яка свідчить про дотримання особою, що займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлених кваліфікаційних чи інших обов'язкових для займання цієї посади вимог, інформація про притягнення до юридичної відповідальності за неналежне виконання посадових (службових) обов`язків.

Отже, у разі, якщо до посади, пов'язаної з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, встановлені кваліфікаційні чи інші обов'язкові для займання цієї посади вимоги, ІНФОРМАЦІЯ_1, досвід роботи, знання іноземної мови, відсутність судимості тощо, така інформація не є конфіденційною.

У адміністративному позові міститься вимога щодо зобовязання ОСОБА_2 скласти присягу. В якості обґрунтування такого позову позивачем зазначено , що ОСОБА_2 присягу не складав, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Таїровської селищної ради, відповідно до якого: дані стосовно ОСОБА_2, а саме : прийняття присяги державного службовця дата відсутня, що на думку позивача є також порушенням чинного законодавства про публічну інформацію.

Наведене позивачем підтверджується відповідною роздруківкою з офіційного веб-сайта Таїровської селищної ради ( а.с. 6).

При цьому суд вважає, що позовним вимогам позивача щодо порушення відповідачем ОСОБА_3 України «Про доступ до публічної інформації» в частині правомірності такої дії щодо зазначення на офіційному сайті публічної інформації - «дати прийняття присяги селищним головою» слід теж надати правову оцінку.

Посилання суду першої інстанції на трудову книжку ОСОБА_2 та відповідні судові рішення є недостатніми для прийняття висновку про наявність факту складення ОСОБА_2 присяги селищного голови, з огляду на те, що позивач у позові ставить під сумнів правильність заповнення трудової книжки, а відповідні судові рішення у справі № 509/2991/16-а з урахування субєктного складу сторін не можна вважати такими , якими встановлена певна обставина відповідно до вимог частини 2 статі 71 КАС України.

Відповідно до частини 4 статі 11 КАС України суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів із власної ініціативи.

Вирішуючи спірне питання, апеляційний суд дослідив наступні докази:

- роздруківку з офіційного веб-сайта Таїровської селищної ради ( а.с. 6);

- показання свідків депутатів Таїровської селищної ради VІІ скликання - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

- показання свідка ОСОБА_7, який проводив відео зйомку першої сесії Таїровської селищної ради VІІ скликання 06.11.2015 року, як кореспондент газети «СовіньйонІнофрм».

- відеозапис першої сесії Таїровської селищної ради VІІ скликання від 06.11.2015 року ( а.с.136);

- копію протоколу першої сесії VІІ (сьомого) скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 06 листопада 2015 року ( а.с. 104);

- текст присяги посадової особи органів місцевого самоврядування ОСОБА_2 від 06.11.2015 року (а.с. 105).

Досліджені докази у сукупності свідчать про те , що ОСОБА_2 06 листопада 2015 року приймав присягу селищного голови на першій сесії VІІ (сьомого) скликання Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

Відсутність такої інформації в протоколі першої сесії Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області від 06 листопада 2015 року вищенаведений висновок не спростовує, оскільки відповідач Таїровська селищна ОСОБА_7 не заперечував факт невідображення такої події у протоколі сесії, посилаючись на те, що чинним законодавством така дія не передбачена.

При цьому суд, з огляду на предмет спору , не дає правової оцінку діям особи, яка склала відповідний протокол.

Відхиляє суд апеляційної інстанції доводи представника позивача, щодо порушення процедури складання ОСОБА_2 присяги , оскільки підставою позову ОСОБА_1 зазначив саме відсутність факту присяги, а не порушення процедури її складання що тягне за собою відсутність такого юридичного факту, отже таки вимоги створюють новий позов (інша підстава позову), який не був заявлений у суді першої інстанції , а відтак, суд апеляційної інстанції відповідно до приписів частини 4 статті 195 КАС України не може розглядати такі позовні вимоги.

За таких обставин вимога позивача про зобовязання скласти присягу не ґрунтується на законі та не підлягає задоволенню.

Водночас публічна інформація Таїровської селищної ради щодо відсутності дати складання присяги селищним головою з огляду на вище наведе є протиправною, а позовні вимоги щодо визнання протиправною публічну інформацію в цій частині відповідача слід задовольнити із відповідним зобовязанням відповідача зазначити відповідну інформацію на офіційному сайті.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З приводу доводів апелянта, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача колегія суддів зазначає, що відповідач був належним чином сповіщений про місце та дату судового розгляду, а суд мав можливість розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статі 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи

З таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 грудня 2016 року у справі № 509/1398/16-а скасувати.

Ухвалити у справі №509/1398/16-а нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Таїровської селищної ради по розміщенню на сайті цієї ради недостовірних даних про місце народження, трудову діяльність, освіту, займану посаду Таїровського селищного голови ОСОБА_2; зобов'язати Таїровського селищного голову ОСОБА_2 невідкладно на найближчій сесії Таїровської селищної ради скласти Присягу; зобов'язати Таїровську селищну раду у триденний строк замінити на сайті цієї ради недостовірні відомості стосовно селищного голови ОСОБА_2 (дані про місце народження, трудову діяльність, освіту, займану посаду) на реальні, підтверджені документами задовольнити частково.

Визнати протиправною публічну інформацію Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області щодо дати прийняття Таїровським селищним головою ОСОБА_2, присяги державного службовця.

Зобовязати Таїровську селищну раду Овідіопольського району Одеської області зазначити достовірну публічну інформацію на офіційному сайті Таїровської селищної ради Овідіопольсокго району Одеської області стосовно дати прийняття присяги державного службовця ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду 22 травня 2017 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин