Справа № 824/95/17-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

824/95/17-а

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 р. м. Чернівці справа № 824/95/17-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Чернівецького обласного військового комісаріату до Чернівецької об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області про скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що при прийняті оскаржуваного рішення не враховано, що Чернівецький обласний військовий комісаріат не мав можливості здійснити відповідні видатки зі сплати єдиного внеску, а саме 20.09.2016 р. та 20.10.2016 р. у зв’язку із відсутністю фінансування від установи вищого рівня.

Чернівецька об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач) не погоджуючись із позовними вимогами надала суду письмові заперечення, в яких зазначала, що законодавством чітко визначені строки слати нарахованого єдиного внеску незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання. Оскільки позивач вчасно єдиний внесок не сплатив то до нього були застосовані відповідні штрафні санкції та пеня.

Під час судового розгляду справи сторони звернулися до суду з клопотаннями, в яких просили розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ст. 122 КАС України, суд вважає за можливе здійснити розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, Чернівецьким обласним військовим комісаріатом до відповідача подавалися звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, в тому числі таблиця 4. “Нарахування єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв’язку з вагітністю та пологами”, в т.ч.:

- 19.09.2016 р. подано звіт за серпень 2016 р., де в таблиці 4 рядку 2 визначено суму грошового забезпечення, на яку нараховується єдиний внесок розміром 2067904,68 грн, а в рядку 6 вказано загальну суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті – 454939,03 грн (а.с. 91-92);

- 11.10.2016 р. подано звіт за вересень 2016 р., де в таблиці 4 рядку 2 визначено суму грошового забезпечення, на яку нараховується єдиний внесок розміром 2206527,84 грн, а в рядку 6 вказано загальну суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті – 497316,12 грн (а.с. 93-94).

Вказане рішення отримане позивачем, що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення від 18.11.2016 р. (а.с. 44).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку.

Не погоджуючись із рішення Головного управління ДФС у Чернівецькій області, позивач 30.12.2016 р. звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України (а.с. 17 - 18).

25.01.2017 р. Державна фіскальна служба розглянувши скаргу позивача прийняла рішення про залишення скарги без розгляду, оскільки повторна скарга позивача не скріплена печаткою, в зв’язку з чим не підлягає розгляду (а.с. 19 - 20).

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, з таких міркувань.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законами.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно із визначенням, наведеним у п. 2 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Абзацом 7 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв’язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб: військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За правилами ч. 5 та 7 ст. 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Приписами п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону №2464-VI визначено, що у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Крім того, ч. 12 ст. 9 цього ж Закону встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Таким чином, з аналізу вказаних норм, випливає, що будь-яких винятків для платників єдиного внеску щодо відтермінування сплати такого внеску законодавством не встановлено. Також відсутні підстави, які звільняли б платника єдиного внеску від нарахування йому штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску у разі відсутності фінансування.

У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 12 ст. 9 Закону №2464-VI).

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для застосування до платника штрафних санкцій та нарахування пені є несвоєчасна сплата останнім єдиного соціального внеску.

За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Суд звертає увагу, що законодавство України не ставить у залежність виконання обов'язку щодо своєчасної сплати нарахованого єдиного внеску від наявності певних умов, у тому числі, своєчасного надходження фінансування.

Несвоєчасна виплата заробітної плати і несвоєчасне перерахування єдиного внеску є порушенням діючого законодавства, за яке передбачена, в тому числі і фінансова відповідальність у вигляду штрафу та пені.

Отже, згідно вищенаведених законодавчих норм роботодавці зобов'язані сплачувати нарахований єдиний внесок у встановлений законодавством строк незалежно від виплати заробітної плати та других виплат, на які нараховується єдиний внесок.

Таким чином, суд не бере до уваги доводи позивача стосовно відсутності можливості здійснити відповідні видатки станом на 20.09.2016 р. та 20.10.2016 р. у зв’язку із відсутністю фінансування від установи вищого рівня, оскільки Закон № 2464-VI не ставить у залежність виконання обов’язку щодо своєчасної сплати єдиного внеску із певними умовами, у тому числі із своєчасним фінансуванням установи.

Судом встановлено, що позивачем подавалися звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, в тому числі таблиця 4. “Нарахування єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування на суми грошового забезпечення та на суми допомоги у зв’язку з вагітністю та пологами”, в т.ч.:

- 19.09.2016 р. подано звіт за серпень 2016 р., де в таблиці 4 рядку 2 визначено суму грошового забезпечення, на яку нараховується єдиний внесок розміром 2067904,68 грн, а в рядку 6 вказано загальну суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті – 454939,03 грн (а.с. 91-92);

- 11.10.2016 р. подано звіт за вересень 2016 р., де в таблиці 4 рядку 2 визначено суму грошового забезпечення, на яку нараховується єдиний внесок розміром 2206527,84 грн, а в рядку 6 вказано загальну суму єдиного внеску, яка підлягає сплаті – 497316,12 грн (а.с. 93-94).

Як вбачається із інтегрованої картки платника, станом на 31.08.2016 р. за позивачем обліковувалась переплата за серпень у розмірі 124094,67 грн, а станом на 30.09.2016 р. обліковувалась переплата за вересень у розмірі 168355,68 грн (а.с. 46-51).

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечувалося сторонами, що Чернівецьким обласним військовим комісаріатом сплачено єдиний внесок:

Отже, позивач, враховуючи наявну переплату, сплатив єдиний внесок із затримкою, в тому числі у вересня 2016 р. на 6 днів у сумі 330844,36 грн (454939,03 грн - 124094,67) та у жовтні 2016 р. на 6 днів у сумі 328960,44 грн (497316,12 грн – 168355,68 грн).

Юридична відповідальність за вчинення вказаного порушення вимог законодавства встановлена п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464-VI, яка полягає у застосуванні органом доходів і зборів до платника єдиного внеску за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску штрафу у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до ч. 10 та 13 ст. 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Дослідженням оскаржуваного рішення встановлено, що відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 131960,96 грн за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов’язкове державне соціальне страхування застосував та нарахував пеню у розмірі 3958,84 грн.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини та наведені норми, суд прийшов до переконання, що відповідач правомірно та обґрунтовано застосував до позивача штраф у розмірі 131960,96 грн (330844,36 грн + 328960,44 грн) х 20%) та нарахував пеню в розмірі 3958,84 грн, в тому числі за період з 21.09.2016 р. по 26.09.2016 р. у сумі 1985,07 грн (330844,36 грн х 0,1 %) х 6 днів) та за період з 21.10.2016 р. по 26.10.2016 р. у сумі 1973,77 грн (328960,44 грн х 0,1 %) х 6 днів).

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб’єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час вирішення справи відповідач довів правомірність прийнятого оскаржуваного рішення, а тому позов не підлягає задоволенню.

При цьому, доводи представника позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не вказують на наявність підстав для задоволення позову та спростовуються матеріалами справи.

Суд також вважає безпідставними посилання позивача на те, що причиною несвоєчасної сплати єдиного соціального внеску стало несвоєчасне надходження коштів, виділених Міністерством оборони України, оскільки такі обставини не звільняють платника від відповідальності, передбаченої ст. 25 Закону № № 2464-VI, а за приписами ч. 12 ст. 9 вказаного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.К. Левицький