Справа № 826/16545/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Кузьмишиної О.М., Пилипенко О.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Державної фіскальної служби України до Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, -

У с т а н о в и в :

Державна фіскальна служба України звернулася у суд із позовом до Відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 року ВП №52006529.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для задоволення позову відсутні.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

З матеріалів справи убачається, що Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. за результатами розгляду заяви про примусове виконання виконавчого листа №826/494/16, виданого 04.08.2016 Окружним адміністративним судом міста Києва, про визнання протиправними дій Державної фіскальної служби України щодо виключення суми ПДВ податкової накладної від 12.06.2015 №1 у розмірі 10 767546,67 грн., яку було зареєстровано у системі електронного адміністрування податку на додану вартість 03.07.2015, зі складу суми, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІА-ТУР» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних; зобов'язання Державної фіскальної служби України збільшити у системі електронного адміністрування податку на додану вартість суму, на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІА-ТУР» має право реєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних на 10 767 546,67 грн. ПДВ податкової накладної від 12.06.2015 №1, зареєстровану продавцем Товариством з обмеженою відповідальністю «КУСТОС - ІНВЕСТ» у системі електронного адміністрування податку на додану вартість 03.07.2015, та відобразити відповідне збільшення у витягу з системи електронного адміністрування ПДВ, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.08.2016 (ВП №52006529), якою, зокрема, боржнику (Державній фіскальній службі України) встановлено строк для добровільного виконання рішення до 29.08.2016.

У зв'язку із невиконанням боржником у встановлений строк судового рішення, на підставі якого відкрито вказане виконавче провадження, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016, якою з боржника - Державної фіскальної служби України - стягнуто виконавчий збір у розмірі 2040,00 грн.

Уважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку діям відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 1 ст. 28 Закону передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Ураховуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувана постанова відповідача є обґрунтованою та прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства.

При цьому, не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що останнім було повідомлено державного виконавця про причини неможливості виконання судового рішення у порядку та спосіб, встановлений судом, через що він просив державного виконавця звернутися до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення, позаяк лист Державної фіскальної служби України від 24.08.2016 №16713М/5/99-99-12-01-01-16 надійшов до відповідача лише 20.10.2016 за вх. №17670-0-26-16, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. Тобто, вже після винесення відповідачем постанови про стягнення виконавчого збору.

До того ж, у вказаному листі позивач фактично висловлює незгоду з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/494/16, на виконання якої 04.08.2016 видано виконавчий лист, що не є поважною причиною невиконання судового рішення.

Отже, станом на момент винесення оскаржуваної постанови у відповідача була відсутня інформація про існування у боржника причин невиконання судового рішення.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону позивач, як сторона виконавчого провадження, не позбавлена права самостійно звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52006529 від 31.10.2016 у зв'язку із фактичним та повним виконанням судового рішення, що спростовує доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність у Державної фіскальної служби України об'єктивної можливості виконати рішення суду у порядку та спосіб, що визначені останнім.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права. Тому, відсутні підстави для задоволення вимог апелянта.

Отже, рішення місцевого суду прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Окрім того, як убачається із матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги позивачем не було надано доказів сплати судового збору.

Ухвалою суду від 07 квітня 2017 року скаржнику відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційним судом.

Оскільки станом на момент вирішення справи доказів відповідної сплати судового збору апелянтом суду не надано, відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір підлягає стягненню з позивача.

З урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, що становить 1515 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 254, КАС України, суд,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (, адреса: 04655, м. Київ, Львівська площа, 8) до Державного бюджету України (отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/220301106, код за , банк отримувача Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, рахунок отримувача: 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 грн. 80 коп. (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять грн. вісімдесят коп.)

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.М. Кузьмишина
суддяО.Є. Пилипенко

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Кузьмишина О.М.