Справа № 820/717/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 р. Справа № 820/717/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фермерського господарства ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. по справі № 820/717/17

за позовом ОСОБА_2

до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Зміївської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_3 треті особи Фермерське господарство ОСОБА_1 , Відділ Держкадастру у Зміївському районі Харківської області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 31248887 від 06.09.2016 року яке прийнято Державним реєстратором прав на нерухоме майно та їх обтяжень Зміївської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_3.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 31248887 від 06.09.2016 року, яке прийнято Державним реєстратором прав на нерухоме майно та їх обтяжень Зміївської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_3.

Фермерське господарство ОСОБА_1 , не погодившись з постановою суду , подало апеляційну скаргу , вважає, що оскаржувана постанова прийнята судом першої інстанції з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм вирішення справи. Вважає , що спір про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, згідно з яким фактично було вирішено питання щодо права власності на земельну ділянку, мав розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виник спір про цивільне право , тому було подано клопотання про закриття провадження у справі , яке суд першої інстанції не досліджувалось. Вказує , що оскаржуваним судовим рішенням право позивача передати успадковану земельну ділянку з кадастровим номером :8 в оренду іншій особі не може бути поновлено, бо внаслідок вирішення спору судом першої інстанції право оренди Фермерського господарства ОСОБА_1 на зазначену вище земельну ділянку не припиняється, оскільки запис №99, який 29 вересня 2008 року було вчинено у Державному реєстрі земель, ніким не оскаржено та до теперішнього часу не скасовано, що підтверджується наданим позивачем витягом із державного земельного кадастру про земельну ділянку . Вважає , що під час проведення державної реєстрації Відповідач керувався виключно Конституцією та Законами України, зокрема, статтею 204 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію правомірності правочину. Просить суд апеляційної інстанції постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. скасувати .

Представник позивачки заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги , вважає постанову суду першої інстанції правомірною , просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги , постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.01.2005 року між ОСОБА_4 Орендодавцем та Фермерським господарством ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, який був зареєстрований в Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії ДП Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29 вересня 2008 року за 40 (далі - Договір).

Предметом Договору є земельна ділянка, площею 2,9729 Га, кадастровий номер :02:002:0203, що належала ОСОБА_4 на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР № 142114.

Відповідно до п. 5 Договору договір укладено на 10 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Пунктом 32 Договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

24.02.2016 року померла ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_5 І-ВЛ № 527442 від 01.03.2016 року. Спадкоємцем останньої стала її донька - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину серії НВА № 936565 від 05.10.2016 року.

В ході проведення процедури із оформлення спадкоємства позивач встановив, що успадковане право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:002:0203 обтяжене іншим речовим правом, а саме правом оренди, яке відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване 31.08.2016 року за Фермерським господарством ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі від 03.01.2005 року.

Державну реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку було проведено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний №31248887 від 06.09.2016 року державним реєстратором прав Зміївської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_3.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того , що строк дії договору оренди закінчився 03.01.2015 року, жодних доказів поновлення (пролонгації) договору оренди землі матеріали справи не містять. Також, судом встановлено, що договір має виправлення, що є передумовою для відмови у державній реєстрації. Також, встановлено, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 31248887 від 06.09.2016 року було прийнято відповідачем після смерті власника земельної ділянки та до прийняття спадщини спадкоємцем.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог , виходячи з наступного.

На момент державної реєстрації договору оренди землі від 03.01.2005 року діяв ОСОБА_6 України Про оренду землі (ОСОБА_6) в редакції 16.09.2008 року, та Постанова Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 якою затверджено Порядок державної реєстрації договорів оренди землі.

Відповідно до п. 2 Порядку, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Отже, Порядком встановлено, що державою підтверджуються вже виниклі права та обов'язки щодо оренди земельної ділянки.

Відповідно до п. 5 Порядку, для державної реєстрації договорів оренди юридична або фізична особа (заявник) подає особисто або надсилає поштою до відповідного державного органу земельних ресурсів: заяву про державну реєстрацію договору оренди; договір оренди (у трьох примірниках); план (схему) земельної ділянки, яка надається в оренду (у трьох примірниках); рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання в оренду земельної ділянки, що перебуває у державній або комунальній власності; результати конкурсу чи аукціону - у разі набуття права на оренду земельної ділянки на конкурентних засадах; копію державного акта на право власності на землю, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб.

Крім зазначених документів до заяви додаються: акт перенесення меж земельної ділянки, яка надається в оренду, на місцевість - у разі невизначення їх у натурі; проект відведення земельної ділянки - у разі надання її в оренду із зміною цільового призначення.

Відповідно до п. 8 Положення, у договорі оренди відповідно до статті 14 Закону України "Про оренду землі" мають бути зазначені такі істотні умови: 1) об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) термін договору оренди; 3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); 4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; 5) умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 6) існуючі обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки; 7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; 8) відповідальність сторін.

Пунктом 9 Положення передбачено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених пунктом 8, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 Закону України "Про оренду землі" є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

Відповідно до п.11 Положення, державний орган земельних ресурсів у 20-денний термін перевіряє подані документи на відповідність чинному законодавству та за результатами перевірки готує висновок про державну реєстрацію або обґрунтований висновок про відмову у такій реєстрації і передає реєстраційну справу відповідно виконавчому комітету сільської, селищної та міської ради, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям за місцем розташування земельної ділянки для засвідчення факту державної реєстрації або відмови у такій реєстрації.

Статтею 15 (Умови договору оренди землі) Закону України "Про оренду землі" передбачено, що Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - б, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Статтею 17 (Передача об'єкта оренди) Закону України "Про оренду землі", визначено, що Передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є ОСОБА_6 України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № №532/129/16-ц.

Судом апеляційної інстанції встановлено , що розділом «Строк дії договору» передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (а.с. 19).

Отже, колегія суддів вважає , що строк дії даного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення (підписання) чи дати акту приймання-передачі земельної ділянки.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обовязки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Відповідно до Закону зазначений вище договір оренди було зареєстровано 29 вересня 2008 року у Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії ДП « Центр ДЗК», про що вчинено запис № 40. (а.с. 16, 19- 20).

З урахуванням зазначених норм матеріального права строк дії вказаного договору спливає 29 вересня 2018 року, отже, строк дії договору оренди не закінчився, він є чинним, тому висновок суду про закінчення строку дії договору оренди 03.01.2015 року є помилковим.

Державна реєстрація прав та обтяжень на нерухоме майно регламентується Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у редакції від 01.01.2016 року та Постановою Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 року №1127, в редакції від 23.08.2016 року, якою затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Частиною 3 статті 10 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до положень статті 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 1 статті 22 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено вимоги до документів, що подаються для державної реєстрації прав, а саме: документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами, встановленими цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Отже, відповідно до вищевказаних норм державний реєстратор прав зобов'язаний перед прийняттям рішення про державну реєстрацію, перевірити наявність підстав для, зокрема, відмови в державній реєстрації заявлених прав, шляхом перевірки документів щодо їх відповідності вимогам, встановленим законодавством про державну реєстрацію та іншим нормативно-правовим актам, зокрема, у випадку реєстрації прав на нерухоме майно - відповідності поданих документів.

З 01 січня 2013 року вступив у силу ОСОБА_6 України «Про державний земельний кадастр», яким внесені зміни до процесу реєстрації землі та права власності на неї, також до порядку оформлення земельної документації.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідно до якого речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1 ) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Для запобігання майбутнім спробам проведення подвійної респірації права користування земельною ділянкою, яка була предметом укладеного 03.01.2005р. договору оренди, зареєстрованого Зміївським районним відділом Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" (запис у Державному реєстрі земель від 29.09.2008 року за № 40), Фермерське господарство ОСОБА_1 звернулось 31.08.2016 року до Зміївської РДА Харківської області із заявою про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0203, яке виникло на підставі договору оренди від 03.01.2005 року, укладеного з ОСОБА_7 JI.M.

31.08.2016 року державним реєстратором прав га нерухоме майно Зміївської РДА Харківської області ОСОБА_8 проведено саме державну реєстрацію іншого речового права - права оренди земельної ділянки, що розташована па території Комсомольської селищної ради, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0203 на підставі договору оренди від 03.0 1.2005 року.

Щодо виправлення, яке міститься в договорі , то колегія суддів звертає увагу на те , що договір підписано ОСОБА_7, сторонами не розірвано, в судовому порядку недійсним не визнано, його умови виконуються , тобто ОСОБА_7 фактично погодилась з умовами даного договору.

Запис №99, який 29 вересня 2008 року вчинено у Державному реєстрі земель, щодо права оренди Фермерським господарством ОСОБА_1 зазначеної вище земельної ділянки ніким не оскаржено та до теперішнього часу не скасовано, що підтверджується наданим позивачем витягом із державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 6).

Згідно статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Виходячи з положень статті 6 КАС України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Колегія суддів зазначає , що приймаючи спадщину ОСОБА_2 отримала всі права щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:002:0203 , в тому числі і права по договору оренди землі від 03.01.2005 року.

Враховуючи наведене та те , що дія договору оренди землі, яку отримала у спадщину ОСОБА_2, спливає 29 вересня 2018 року , колегія суддів дійшла висновку , що відсутні підстави вважати, що прийняте Державним реєстратором прав на нерухоме майно та їх обтяжень Зміївської районної державної адміністрації Харківської області ОСОБА_3 рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриття розділу), індексний номер 31248887 від 06.09.2016 року в даному випадку порушує права позивачки в розумінні ст. 6 КАС України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і спростовують висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта з посиланням на те , що спір про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, згідно з яким фактично було вирішено питання щодо права власності на земельну ділянку, мав розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виник спір про цивільне право є помилковими , виходячи з наступного.

В п.8 Постанови № 8 Пленум ВАСУ роз'яснено, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - ОСОБА_6 N 1952-ІУ) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону N 1952-ІУ державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, у даній справі мають місце відносини, що виникли між позивачем та суб'єктом владних повноважень, а саме суб'єктом, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень державним реєстратором, який уповноважений здійснювати державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Жодних вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно позовна заява не містить.

Доводи апеляційної скарг з посиланням на те , що клопотання про закриття провадження у справі судом першої інстанції не досліджувалось є помилковими , оскільки згідно журналу судового засідання від 14.03.2017р. таке клопотання вирішено суд першої інстанції протокольною ухвалою , якою відмовлено у його задоволенні.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у звязку з чим відповідно до вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.03.2017р. по справі № 820/717/17 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_6
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_9 ОСОБА_10
Повний текст постанови виготовлений 22.05.2017 р.