Справа № 826/7026/16
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
19 травня 2017 року № 826/7026/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Добрянської Я.І., суддів Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до відповідача-1Міністерства оборони України
відповідача-2Військової частини НОМЕР_1
провизнати протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо вирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження ним військової служби у Збройних силах України, укладеного 08.10.2014 р. з Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 припинити (розірвати) вказаний контракт.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що станом на час укладення з позивачем контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, а саме - 08.10.2014 р., не існувало рішень про оголошення часткової мобілізації, які не вичерпали свою дію, або про ведення правового режиму воєнного стану, а тому на переконання позивача, укладення цього контракту строком на один місяць здійснено з порушенням норм закону у спосіб не передбачений ним та є неправомірним.

В судове засідання 09.08.2016 р. позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не прибув, повноважного представника не скерував, подавши попередньо клопотання про розгляд справи без його участі.

Представники відповідачів під час судового засідання позовні вимоги не визнали з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

В матеріалах справи наявні письмові заперечення на адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 , згідно яких, останній здійснює посилання на п. 1 ч. 9 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, що у разі настання особливого періоду у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених ч. 8 ст. 26 цього Закону для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений статтею 23, військова служба продовжується понад встановлені строки.

А тому, на переконання відповідача-2 з моменту видання Президентом України першого Указу Про часткову мобілізацію у державі розпочався особливий період.

У відповідності до пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України № 2232-ХІІ.

За таких обставин, як йдеться у запереченнях, на звернення позивача з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 30.03.2016 р. про звільнення з військової служби відмовлено та надано відповідь про відсутність підстав для звільнення з військової служби.

Дослідивши подані сторонами документи, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем, старшим солдатом (старший планшетист роти управління) військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

08.10.2014 р. між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі Командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 укладено Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (а.с. 10).

Згідно п. 1 зазначеного Контракту позивач ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно взяв на себе зобов`язання:проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку Контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим Контрактом.

Згідно п. 1 наданого до суду витягу з наказу Міністерства оборони України від 08.10.2014 р. № 205, відповідно до п. 1 ст. Закону України Про військовий обов`язок та військову службу та п. 26 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовця строкової військової служби старшого солдата ОСОБА_1 планшетиста взводу планшетистів роти управління розвідувально-інформаційного відділу, який 08 жовтня 2014 р. уклав короткостроковий контракт про проходження військової служби на термін дії особливого періоду (але не менше одного місяця) до оголошення демобілізації відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації від 20 травня 2014 р., вважати таким, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08 жовтня 2014 р. № 26-пм прийнятий в добровільному порядку на військову службу за контрактом та призначений на посаду планшетиста взводу планшетистів роти управління розвідувально-інформаційного відділу, ВОС-615597А.

Починаючи з 08.10.2014 р. позивача зараховано на всі види забезпечення, а на продовольче забезпечення з 09.10.2014 р., та вважати таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено оклад 530 гривень на місяць.

Загальна вислуга років (строкова військова служба) у Збройних Силах України позивача складає 11 міс., 15 днів станом на 01.10.2014 р.

В той же час, відповідно до витягу з наказу від 08.10.2014 р. № 205 прийнято рішення виплачувати премію позивачу згідно наказів МО України від 11.06.2008 р. № 260 та від 25.06.2011 р. № 355 в розмірі 125 відсотків посадового окладу. Виплачувати надбавку за виконання особливо вважливих завдань згідно наказу МО України від 11.06.2008 р. № 260 в розмірі 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Виплачувати щомісячну додаткову грошову винагороду згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 р. № 889 в розмірі 60 відсотків.

Крім того, позивачу надано доступ до відомостей, що становлять державну таємницю із ступенем секретності таємно, за формою 3, та прийнято рішення виплачувати грошову надбавку за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10 відсотків.

В якості підстави вказано наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.10.2014 р. № 26-пм., а також рапорт від 08.10.2014 р. (а.с. 25).

Як зазначено позивачем в адміністративному позові, він неодноразово звертався до командування військової частини з вимогами припинити дію контракту, а також з питанням щодо роз`яснення саме п. 3 контракту, до Гарячої лінії Міністерства оборони України. При цьому за словами позивача, йому було усно зазначено, що дію контракту не припинено у зв`язку з не оголошенням загальної демобілізації.

30.03.2016 р. позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт про звільнення у зв`язку із закінченням дії контракту та у зв`язку з оголошенням демобілізації Указом Президента України № 115/2016 (а.с. 12).

Листом від 30.03.2016 р. № 90 за результатами розгляду вказаного рапорту за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_3 , позивачу повідомлено, що вказаний ним Указ Президента України № 115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 розповсюджує свою дію виключно на зазначену категорію військовослужбовців, а саме на військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Крім того, як зазначено в листі від 30.03.2016 р. № 90, у зв`язку з продовженням дії особливого періоду та відсутності відповідного Указу Президента України щодо загальної демобілізації та рішення щодо звільнення в запас решти категорій військовослужбовців, військова служба продовжується на термін дії особливого періоду до оголошення демобілізації.

Позивач вважає, що висновок відповідача відносно дії контракту від 08.10.2014 р. є неправомірним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, у зв`язку з чим він звернувся за захистом власних прав та інтересів з адміністративним позовом.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, зважуючи на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни проходять військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України Про військовий обов`язок і військову службу (надалі - Закон України №2232-Х1І).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 2 ст. 15 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу - в редакції, чинній на дату укладення з позивачем контракту).

Строки військової служби визначаються у ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції даної норми, чинній на час укладення з позивачем контракту 08.10.2014 р.), для громадян України, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, установлюються такі строки військової служби в календарному обчисленні, зокрема, для осіб рядового складу 3 роки.

Пунктом б частини 2 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції, чинній на час розгляду рапорту позивача) звільнення із служби проводиться, серед іншого, військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби:

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність або обмежену придатність до військової служби;

в) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

г) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі;

д) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких встановлено Кабінетом Міністрів України;

е) через службову невідповідність;

є) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади;

ж) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

з) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);

и) у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем;

і) у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням, відповідно до якого військовослужбовця притягнуто до відповідальності за адміністративне корупційне правопорушення, пов`язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України Про засади запобігання і протидії корупції;

ї) у зв`язку з неможливістю переведення на іншу посаду у разі безпосереднього підпорядкування близькій особі;

й) у зв`язку із встановленням за результатами спеціальної перевірки, яка здійснюється під час доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади (прийому на військову службу);

к) у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем - жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років;

л) у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади;

м) у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Між тим, згідно до абз. 8 п. 14.10 Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 р. № 170 (в чинній редакції) у разі оголошення демобілізації наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення, військовослужбовці, які: були призванні на військову службу в особливий період; були прийняті на військову службу за контрактом на строк закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, підлягають звільненню з військової служби за підставою, визначеною пунктом 3 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

При цьому у відповідності до п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановленні строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначних абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Статтею 1 Закону України від 21.10.1993 р. №3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (в редакції, чинній на дату розгляду рапорту позивача) визначено, що особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил національного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту ведення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований час після закінчення воєнних дій.

Подібне визначення особливого періоду міститься в ст. 1 Закону України від 06.12.1991 р. №1932-ХІІ Про оборону України (в редакції, чинній на час розгляду рапорту позивача), відповідно до якого особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту ведення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований час після закінчення воєнних дій.

Згідно ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і додатково відбудований період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого згідно п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудований період для закінчення воєнних дій.

17.03.2014 р. Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ Про часткову мобілізацію №303/2014, який згідно п. 8 набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України (Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію набрав чинності 18.03.2014 р).

Згідно з п. 3 вказаного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

А відтак, з огляду на наведене, особливий період настав 18.03.2014 р. та тривав протягом часу мобілізації, строк якої встановлено п. 3 Указу Виконуючого обов`язки Президента України Про часткову мобілізацію №303/2014 від 17.03.2014 р., а саме 45 діб, в період з 18.03.2014 р. по 02.05.2014 р. (45 діб).

06.05.2014 р. Указом Виконуючого обов`язки Президента України №454/2014 Про часткову мобілізацію оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію набрав чинності 07.05.2014 р).

У відповідності до Указу Виконуючого обов`язки Президента України від 06.05.2014 р. №454/2014 Про часткову мобілізацію оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб: з 07.05.2014 р. по 21.06.2014 р.

Указом Президента України від 21.07.2014 року №607/2014, який затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 22.07.2014 р. (набрав чинності 24.07.2014 р.), оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб з дня набрання чинності цим Указом, а тому особливий період тривав 45 діб: з 24.07.2014 р. по 07.09.2014 р.

Указом Президента України від 14.01.2015 р. № 15/2015 оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом (Закон України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 15.01.2015 р. набрав чинності 20.01.2015 р.), тому тривалість особливого періоду становила 210 діб: з 20.01.2015 р. по 22.08.2015 р.

Отже, як вбачається з наведеного, особливий період в Україні діяв виключно у вказані строки, а саме: з 18.03.2014 р. по 02.05.2014 р.; 07.05.2014 р. по 21.06.2014 р.; з 24.07.2014 р. по 07.09.2014 р.; з 20.01.2015 р. по 22.08.2015 р.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією ВАСУ, викладеною в ухвалі від 12.07.2016 р. у справі № К/800/16944/16.

У ракурсі наведеного суд зауважує, що згідно ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію демобілізацією визначається комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.

Так, Указом Президента України від 25.03.2016 р. №115/2016 Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 р. № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 р. № 15 відповідно до п. 17 частини першої статті 106 Конституції України, керуючись підпунктом є пункту 1 частини восьмої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, постановлено:

1. Провести у березні квітні 2016 року звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період:

- призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 Про часткову мобілізацію і не звільнених з військової служби згідно з Указом Президента України від 12 червня 2015 року № 328 Про звільнення з військової служби військовослужбовців, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 Про часткову мобілізацію;

2. Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із звільненням у запас військовослужбовців, зазначених у статті 1 цього Указу, у тому числі з їх перевезенням до місць проживання (перебування).

3. Міністерству оборони України, Міністерству внутрішніх справ України, Службі безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державній спеціальній службі транспорту провести звільнення у визначенні терміни військовослужбовців, зазначених у статті 1 цього Указу, перевезення звільнених військовослужбовців до місць проживання (перебування) і забезпечити їх комплектом польової форми одягу за сезоном та харчуванням під час прямування до місць проживання (перебування).

Цей Указ набирає чинності з моменту його опублікування.

Проаналізувавши текст даного Указу, беручи до уваги, що згідно ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію право визначати порядок і терміни проведення демобілізаційних заходів надано Президенту України, суд вважає вірними доводи представника відповідача стосовно того, що норма ч. 6 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлює кілька видів військової служби, а саме такі, як: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Тобто військова за контрактом осіб рядового складу, яку згідно контракту від 08.10.2014 р. проходить позивач, не є тотожним поняттям військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Зазначене підтверджується також положеннями ч. 1 ст. 4 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, згідно яких Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

За таких обставин, на переконання суду, посилання позивача у рапорті від 30.03.2016 р. про наявність підстав для звільнення на підставі Указу Президента України № 115/2016 є безпідставними, адже, як вбачається із змісту даного Указу, звільнення за ним підлягають лише конкретно визначені військовослужбовці, а саме військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, до яких позивач не відноситься, так як є прийнятим на військову службу за контрактом.

В той час, виходячи із змісту рапорту від 30.03.2016 р., указ Президента України від 25.03.2016 р. № 115/2016 не є єдиною підставою для звільнення, на яку посилається позивач. Так, окрім наведеного, у даному рапорті позивач також зазначає про припинення дії контракту.

Як підтверджується матеріалами справи, контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України підписано позивачем та Міністерством оборони України 08.10.2014 р. за погодженням сторін на термін дії особливого періоду (але не менше одного місяця) до оголошення демобілізації.

Водночас дія особливого періоду, під час якого допускається продовження строку контракту, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стані частково відбудований період після закінчення воєнних дій.

А відтак, виходячи з попередніх висновків суду, особливий період на дату підписання сторонами контракту про проходження позивачем військової служби у Збройних Силах України не діяв, адже закінчився 07.09.2014 р. (до дати підписання контракту) та розпочався 20.01.2015 р. (після дати підписання контракту).

Нормою п. 18 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 р. №1153/2008, передбачено, що перший контракт про проходження військової служби укладається: з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) ведення правового режиму воєнного стану до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Так, зокрема, як уже встановлено судом, згідно п. 3 контракту позивача (а.с. 11), цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на термін дії особливого періоду (але не менше одного місяця) до оголошення демобілізації.

В свою чергу п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу передбачає, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 або 3 цієї частини:

а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу;

в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку;

г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом I чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань;

е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків;

є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України;

ж) які вислужили строк військової служби за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону;

з) які досягли граничного віку перебування військовозобов`язаних у запасі, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.

Отже, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду та в проміжках між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся, а під час дії особливого періоду звільнення з військової служби військовослужбовців у зв`язку із закінченням строку дії контракту, не передбачено.

Враховуючи викладене, на момент звернення позивача із рапортом про звільнення з військової служби, у відповідача були відсутні підстави для припинення (розірвання) контракту про проходження військової служби з позивачем.

Суд зазначає, що ч. 2 ст. 23 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено строк військової служби для військовослужбовців, прийнятих на посади рядового складу 3 роки.

Таким чином, станом на момент подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби, ? 30.03.2016 р., у нього не закінчився строк військової служби за контрактом, для військовослужбовців, прийнятих на посади рядового складу що визначений Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, перебіг якого розпочався з дати укладення контракту.

Крім того, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби (який набув чинності 07 січня 2017 року) внесено зміни, зокрема, до статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Так, згідно з пунктом ґ частини 2 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції від 07 січня 2017 року) звільнення зі служби військовослужбовців, призваних на військову службу в особливий період проводиться на підставах, передбачених частиною восьмою цієї статті.

Відповідно до підпункту і пункту 1 частини 8 вищезазначеної статті закону, під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.

Згідно з частиною 9 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Разом з тим, доказів звернення позивача до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби після набрання вищезазначених змін до закону, суду не надано, а отже вимоги про зобов`язання припинити (розірвати) контракт про проходження військової служби задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, у задоволенні якого слід відмовити.

Керуючись статтями 69-71, 86, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я. І. Добрянська

Судді: А. Б. Федорчук

В. А. Кузьменко