Справа № 821/149/17
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 821/149/17

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції: Хом'якова В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Держаної фіскальної служби у Херсонській області та просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.01.2017р. № НОМЕР_1, податкове повідомлення-рішення від 16.01.2017р. №, податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2017р. № НОМЕР_2 та рішення від 16.01.2017р. № НОМЕР_3 про застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позову зазначалося, що висновки акту перевірки від 30.12.2016р. не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Позивач зазначає, що суми акцизного податку не визнаються доходом, оскільки не збільшують економічну вигоду для підприємця, а отже, не відповідають основному критерію поняття "дохід". Зростання доходу за рахунок "роздрібного" акцизу не відбувається, так як надалі акцизний податок перераховується до державного бюджету. Зважаючи на те, що акцизний податок - є непрямим податком, то суми такого податку не повинні включатись ані у складі доходів, ані у складі витрат. Як наслідок, є неправомірним і донарахування позивачу сум військового збору та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином позивач вважає, що прийняті на підставі акту перевірки рішення та вимога від 16.01.2017 є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року адміністративний позов приватного підприємця ОСОБА_3 задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 16.01.2017р. №№, НОМЕР_4. Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 16.01.2017р. №. Визнано протиправним та скасовано рішення від 16.01.2017р. № про застосування штрафних санкцій.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Новокаховська об'єднана Державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, фізична особа-підпримець ОСОБА_3 знаходиться на загальній системі оподаткування, здійснює, зокрема торгівлю тютюновими виробами.

В грудні 2016 року головними державними ревізорами-інспекторами відділу контрольно-перевірочної роботи доходів і зборів з фізичних осіб управління доходів і зборів з фізичних осіб Новокаховської ОДПІ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проведено документальну планову виїзну перевірку суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами складено акт перевірки від 30.12.2016 р. № 520/172/НОМЕР_5, в якому встановлено порушення:

- п.177.2 з урахуванням п.177.3, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено дохід, отриманий від реалізації товарів (послуг) за 2015 рік на суму 3149717 грн., що призвело до заниження податкових зобов'язань по податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 625635,45 грн.;

- п. 2 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", внаслідок чого занижено суму єдиного внеску з чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік в сумі 69174,82 грн.;

- ст.168 Податкового кодексу України з урахуванням пп.1.1, пп.1.2, пп.1.3 п.16-1 підрозд.10 Розділу ХХ Податкового кодексу України - занижено суму військового збору в сумі 47245,76 грн.

Так, у п.2.1.2 акту перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_3 задекларовано загальний оподатковуваний дохід, отриманий від провадження підприємницької діяльності у 2015 році в сумі 52579821,98 грн., тоді як перевіркою встановлено, що загальний оподаткований дохід становить 55729538,98 грн., тобто сума доходу занижена на 3149717 грн. Такий висновок контролюючим органом зроблено на підставі аналізу та порівняння даних, зазначених позивачем у декларації про майновий стан та доходи за 2015 рік та даними Книги обліку доходів та витрат, форма якої затверджена наказом Міндоходів від 16.09.13 № 481. Перевіряючими було зазначено про порушення порядку ведення обліку доходів в Книзі, доходи відображені за виключенням податку на додану вартість та сум акцизного податку, включеного до ціни продажу тютюнових виробів, що суперечить п. 177.2, 177.3, 177.10 ст. 177 ПКУ. Заниження складу доходів призвело до заниження суми чистого доходу, яка є об'єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску.

Не погодившись з висновками акту перевірки 10.01.2017 позивачем подано до контролюючого органу заперечення на акт від 30.12.2016 № 520/172/НОМЕР_5.

Згідно даних листа Новокаховської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області від 16.01.2017 № 162/21-02-13 за результатами розгляду заперечень висновки акту перевірки від 30.12.2016 залишені без змін.

На підставі висновків перевірки відповідачем було прийнято:

- податкове повідомлення-рішення від 16.01.2017 № НОМЕР_1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 625635,45 грн. основного платежу, та застосовані штрафні санкції на суму 156408,86 грн. ;

- податкове повідомлення-рішення від 16.01.2017 № НОМЕР_4, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір в сумі 47245,76 грн. та застосовані штрафні санкції на суму 11811,44 грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.01.2017 № НОМЕР_3 на суму 6917,48 грн.;

- податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.01.2017 № НОМЕР_2, якою зобов'язано ФОП ОСОБА_3 сплатити суму недоїмки з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 69174,82 грн.

Не погоджуючись з прийнятими контролюючим органом рішеннями та вимогою про сплату боргу від 16.01.2017 р. №№ ,, №, НОМЕР_2, позивач звернувся до суду для їх оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги судом першої інстанції зазначено, що фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

У відповідності до пп.14.1.4 п.14.1 ст.14 ПК України, акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції). Відповідно до пп.212.1.11 п.212.1 ст.212 ПК України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Поняття реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, в цілях оподаткування, визначено пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України, згідно з яким реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Згідно пп.215.3.10 п.215.3 ст.215 ПК України для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

В розділі 2.9 акту перевірки встановлено, що позивач є платником акцизного податку, подає декларації з акцизного збору, жодних порушень його обчислення та сплати не виявлено.

Відповідно до п.п.177.1-177.3 ст.177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість (який за своєю суттю є непрямим), що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Про обов'язок платника податків формувати свої доходи за звітний період з урахуванням акцизного податку в статті 177 ПК України не зазначено.

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено п. 177.4 ст. 177 ПКУ. Однак вказаний перелік не містить акцизного податку, який включений до вартості товару та сплачений під час придбання.

Таким чином, фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

Також, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу визначено, що фізичні особи - підприємці зобов'язані вести книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форму та Порядок ведення книги доходів і витрат затверджено наказом Міндоходів від 16.09.2013р. N 481 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення". Порядком передбачено зазначення суми отриманих доходів без податку на додану вартість. В той же час Порядком не передбачено виключення суми акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів із сум отриманого доходу.

Статтею 177 ПК України (в редакції, чинній на момент проведення перевірки) чітко не було визначено, що суми акцизного податку не включаються у склад доходів та витрат, що стало підставою для врахування відповідачем спірної суми акцизу у склад доходу ФОП ОСОБА_3 При цьому, контролюючий орган не включає акцизний податок до складу витрат.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ПК України). Податок на додану вартість за своєю економічною суттю є непрямим податком. За визначенням підпункту 14.1.4 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України поняттям акцизний податок є також непрямим податком на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції), що оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками. Підприємці, як і юридичні особи, виступають лише посередниками між кінцевими споживачами (реальними платниками непрямих податків) та бюджетом. Схожою у цих двох податків є і база оподаткування - договірна вартість товарів, відмінність лише в одному : база оподаткування операцій з постачання товарів з ПДВ включає загальнодержавні податки і збори (в т.ч. акцизний податок) (п. 188.1 ст.188 Кодексу), а базою оподаткування акцизного податку з роздрібних продажів підакцизних товарів є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів (п.п.214.1.4 п.214.1 ст.214 Кодексу).

Таким чином обгрунтованою є позиція позивача, що суми акцизного податку не треба відображати ні в складі доходу, ні в складі витрат підприємця по аналогії з податком на додану вартість, і суми акцизного податку не підпадають під обкладення сум ПДФО.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при введенні обов'язку з 01.01.15 для суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють роздрібний продаж підакцизних товарів, утримувати акцизний податок з покупців при продажу товарів та перераховувати його до державного бюджету, законодавцем чітко не було визначено порядок обліку акцизного податку, в результаті акцизний податок, який є транзитним, суб'єкти підприємницької діяльності повинні були включати до оподатковуваного доходу (ст. 177.2 ПКУ), але разом з тим не могли включати цей податок до витрат, так як в п. 177.4 ст. 177 ПКУ не передбачалось таких витрат як акцизний податок. В результаті, фізичні особи-підприємці при подачі декларації про майновий стан, оподаткували податком на доходи фізичних осіб та єдиним соціальним внеском акцизний податок, фактично відбувалось подвійне оподаткування.

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, який не може включати акцизний податок, так як цей податок є транзитним і не повинен включатися у загальний оподатковуваний дохід підприємця. Акцизний податок, який фактично збирає з покупців, адмініструє та сплачує приватний підприємець, не приносить йому будь-яких доходів, а навпаки - несе певні людські, матеріальні затрати та витрати часу.

Крім того законодавець виправив суперечності ПКУ, з 01.01.2017 відповідно до Закону України від 21.12.2016 № 1797-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" (далі - Закон № 1797-VIII) пункт 177.3 доповнено підпунктом 177.3.1 такого змісту: "177.3.1. Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів". Крім того, Законом № 1797-VIII внесено зміни до пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПКУ, яка визначає перелік витрат фізичної особи - підприємця на загальній системі оподаткування, зокрема, до переліку витрат не включається акцизний податок. Отже, до 01.01.2017 сума акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, у разі її включення до вартості проданих товарів, включалась до доход фізичної особи - підприємця, але не включалась до переліку витрат, а з 01.01.2017 не включається ні до доходу, ні до витрат фізичної особи - підприємця.

Враховуючи викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що нормативне обґрунтування та необхідність конкретизації при вирішенні питання щодо правомірності формування позивачем доходу, необхідно застосовувати приписи бухгалтерського обліку. Поняття доходу визначає, крім ПКУ, НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", п. 3 якого чітко визначено, що доходи передбачають збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком збільшення капіталу за рахунок внесків власників). За рахунок акцизного податку при торгівлі не може йти мова про зростання капіталу, тому що надалі останній буде перераховано до бюджету.

Про те, що не визнаються доходом суми податків, які підлягають перерахуванню до бюджету, зазначає і Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Дохід", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 р. за № 860/4153, яким визначено методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності.

Відповідно до п.5 Положення (стандарту) БО 15 "Дохід" дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Згідно п.6 Положення (стандарту) БО 15 "Дохід" не визнаються доходами такі надходження: сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів; сума надходжень за договором комісії, агентським та іншим аналогічним договором на користь комітента, принципала тощо; сума попередньої оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума авансу в рахунок оплати продукції (товарів, робіт, послуг); сума завдатку під заставу або в погашення позики, якщо це передбачено відповідним договором; надходження, що належать іншим особам; надходження від первинного розміщення цінних паперів; сума балансової вартості валюти.

Виходяи з вищевикладеного обгрунтованим є висновок суду щодо задоволення позровних вимог позивача, оскільки сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, та, відповідно, - до складу її витрат.

Крім того судова колегія зазначає, що на позивача, як фізичну особу-підприємця, не поширюється обов'язок застосування норм П(С)БО 15 "Дохід", оскільки останньою не ведеться бухгалтерський облік відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", але суд виходить з передбаченого п.4.1 ст.4 ПК України принципів податкового законодавства України рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації, тобто забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; єдиного підходу до встановлення податків та зборів - визначення на законодавчому рівні усіх обов'язкових елементів податку.

Принцип рівності передбачає, що не допускається встановлення правил оподаткування (пов'язаних із диференціацією ставок податків, наданням податкових пільг, реєстрацією платників податків, податковою звітністю тощо), що допускають дискримінацію платників податків в залежності від правової форми, змісту, виду їх підприємницької діяльності, їх національності, місця походження капіталу тощо.

Відповідно до принципу єдиного підходу до встановлення податків та зборів, усі обов'язкові елементи податку встановлюються виключно законом. Встановлення податку відповідно до ст.7 ПК України передбачає обов'язкове визначення таких елементів як об'єкт оподаткування, база оподаткування, ставка податку, порядок обчислення податку, податковий період, строки та порядок сплати податку, строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Таким чином безпідставними є доводи апелянта про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу на суму акцизного податку, а тому висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п.177.2 з урахуванням п.177.3, п.177.4, п.177.10 ст.177 ПК України, а саме про заниження позивачем суми загального оподатковуваного доходу за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. на 3149717 грн. є необгрунтованими.

Висновки акту перевірки в частині заниження позивачем оподатковуваного доходу спростовані вищезазначеним, тому усі наступні висновки контролюючого органу здійснені на його підставі є помилковими.

У розділі 2.6.2 акту перевірки зазначено, що перевіркою повноти відображення у звітності сум доходу, на які нараховується військовий збір, встановлено його заниження на суму 47245,76 грн.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Єдиною підставою для донарахування позивачеві основного зобов'язання та фінансових санкцій за платежем військовий збір став висновок контролюючого органу про заниження платником оподатковуваного доходу за 2015 рік.

Також правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 5 Закону № 2464-VI передбачено, що обов'язки платників єдиного внеску виникають у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

В силу положень п.3 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Зважаючи на те, що судом першої інтсанції та судом апеляційної інстанції спростовані висновки акту перевірки про заниження ФОП ОСОБА_3 суми чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік, то висновки контролюючого органу є недоведеними, а тому судом першої інстанції обгрунтовано було задоволено позовні вимоги позивача та визнано протиправними і скасовані податкові повідомлення-рішення від 16.01.2017р. №№, НОМЕР_4, податкова вимога від 16.01.2017р. № та рішення від 16.01.2017р. № про застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладене, повно дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія суду апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції викладенні в оскаржуванній постанові доведеними та обґрунтованими.

Таким чином, постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Новокаховської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення, а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 16.02.2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.05.2017 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик