Справа № 815/934/17
Суддя: Бжассо Н. В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/934/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бжассо Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_2, державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій, скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_2, державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4, за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати незаконними дії державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_2 щодо скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 за номером 6458306 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, а саме: дачний будинок з дворовими спорудами, розташований за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вулиця Чорноморська дорога, 2, ряд № 11, № 8-А, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 08) на підставі рішення про скасування, індексний номер: 32059352 від 26.10.2016.

Скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_2 про скасування, індексний номер: 32059352 від 26.10.2016.

Скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32312056 від 10.11.2016.

Зобов'язати державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» вчинити дії щодо приведення у відповідність інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності, відновивши запис про право власності ОСОБА_1 за номером 6458306 на об'єкт нерухомого майна, а саме: дачний будинок з дворовими спорудами, розташований за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вулиця Чорноморська дорога, 2, ряд № 11, № 8-А, (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 08).

Стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

22 липня 2014 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування від 9 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за позивачем зареєстровано право власності за номером 6458306 на дачний будинок з дворовими спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ (далі нова назва - місто Чорноморськ), с. Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога, № 2, ряд 11, буд. 8-А (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 08).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 по справі № 2-1103/11 договір дарування дачного будинку, що розташований за адресою: Одеська область, місто Чорноморськ, село Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога, № 2, ряд 11, буд. 8-А, загальною площею 84,0 кв.м., укладений між позивачем та ОСОБА_4 09 вересня 2008 року визнано удаваним.

20 березня 2012 року рішенням апеляційного суду Одеської області скасовано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 (справа № 22-ц/1590/2910/2012).

12 вересня 2012 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 20.03.2012 та залишено в силі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 (справа № 6-15637св12).

26 жовтня 2016 року державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_2 прийнято рішення про скасування рішення з індексним номером 32059352 та скасована державна реєстрація права власності позивача на дачний будинок з дворовими спорудами за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, с. Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога, № 2, ряд 11, буд. 8-А.

Підставою для скасування державної реєстрації права власності зазначено рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року та ухвала судової, палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2012 року.

Однак, скасування державної реєстрації права власності позивача, на його думку, за № 6458306 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 08) державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_2 є незаконним.

Позивач під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Відповідачі, державні реєстратори ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до судового засідання не зявилися, належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового розгляду, згідно письмових заперечень, що надійшли на адресу суду 17.03.2017 року за вх. № 8036 та вх. № 8039, відповідачі заперечують проти задоволення адміністративного позову. 17.03.2017 року від державних реєстраторів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідач, Одеська філія Державного підприємства "Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень", до судового засідання не з'явився. 28.03.2017 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Представники третьої особи під час судового розгляду справи підтримали позицію відповідачів.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_4 було укладено договір дарування № 3205, згідно якого ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар дачний будинок з дворовими спорудами, що знаходиться у м. Іллічівську, с. Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога № 2 (два), ряд 11 (одинадцять), буд. 8-А (вісім-А). В договорі зазначено, що дачний будинок з дворовими спорудами належить дарувальнику на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2007 року.

22 липня 2014 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі договору дарування від 9 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, за позивачем зареєстровано право власності на дачний будинок з дворовими спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Чорноморська дорога, № 2, ряд 11, буд. 8-А.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року по справі № 2-1103/11, договір дарування № 3205 від 09.09.2008 року визнано удаваним, а фактично укладений договір застави дачного будинку, оформлений угодою від 06.09.2008 року, укладений між ОСОБА_6 та її представником ОСОБА_1, з однієї сторони, та представниками громадської організації «Одеське обласне добровільне товариство інвалідів «Альбатрос» в особі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 недійсним та застосовано наслідки недійсності правочину до фактичного укладеного договору застави.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.03.2012 року зазначене рішення Іллічівського міського суду Одеської області скасовано.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2012 року, скасовано рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.03.2012 року, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року залишено в силі.

26.10.2016 року державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_2, на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року, ухвали Вищого Спеціалізованого суду України від 12.09.2012 року, прийнято рішення, індексний номер: 32059352, яким скасовано право власності позивача на дачний будинок з дворовими спорудами.

10.11.2016 року державним реєстратором Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» ОСОБА_3, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси № 2-7843/07 від 29.10.2007 року, яким визнано право власності за ОСОБА_4 на дачний будинок, прийнято рішення, індексний номер: 32312056, яким зареєстровано право приватної власності ОСОБА_8 на дачний будинок з дворовими спорудами.

Згідно положень ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі ОСОБА_5) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписами ч. 1 ст. 3 Закону, загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Згідно положень ст. 4 Закону, державній реєстрації прав підлягають, у тому числі, право власності.

Відповідно до положень ст. 10 Закону, державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у звязку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав у разі, якщо речове право на нерухоме майно, обтяження такого права набувається, змінюється або припиняється за субєктом державної реєстрації прав, з яким державний реєстратор перебуває у трудових відносинах або засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація проводиться іншим державним реєстратором.

Державний реєстратор не має права приймати рішення про державну реєстрацію прав на своє імя, на імя свого чоловіка (дружини), його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), субєкта господарювання, засновником (учасником) якого він є. У такому разі державна реєстрація прав проводиться іншим державним реєстратором.

Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобовязані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів таких прав;6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер обєкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 18 Закону, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 24 Закону, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Приписами ч. 2 ст. 26 Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до положень ст. 27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Приписами ст. 215 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Приписами ст. 216 ЦКУ, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно положень ст. 235 ЦКУ, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Приписами ст. 236 ЦКУ, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, оскільки право власності позивача у 2014 році зареєстровано на підставі договору дарування, який в подальшому визнаний удаваним на підставі рішення суду, а вчинений фактично правочин (договір застави) визнано недійним та застосовано до нього наслідки недійсності. Так, з рішення Іллічівського міського суду вбачається, що позивач та третя особа фактично вчинили договір застави, але приховали зазначений договір шляхом укладення договору дарування від 09.09.2008 року

Таким чином, на думку суду, відповідачем, державним реєстратором ОСОБА_2, правомірно та на підставі норм законодавства скасовано право власності позивача на дачний будинок з дворовими прибудовами, а відповідачем, державним реєстратором ОСОБА_3, правомірно зареєстровано право власності на зазначений дачний будинок за ОСОБА_4, оскільки рішенням суду визнано недійсним фактично вчинений між позивачем та третьою особою правочин та застосовано до фактично укладеного договору застави, оформленого угодою від 06.09.2008 року, наслідки недійсності правочину.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 69-71, 86, 128, 158-163,167, 186, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень», державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_2, державного реєстратора Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень» ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, ОСОБА_4 про визнання незаконними дій, скасування рішень, зобовязання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання повного тексту постанови.

Суддя Н.В.Бжассо