Справа № 2-а-247/09/2119
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 р.Справа № 2-а-247/09/2119

Категорія: 10.3.3Головуючий в 1 інстанції: Ведмідська Н.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області на постанову Скадовського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2009 року справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоотриманої суми державної допомоги по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Скадовського районного суду Херсонської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області та просила суд визнати неправомірними дії УПСЗН Скадовської РДА Херсонської області щодо відмови виплачувати їй допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку в розмірі не менше прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, а також стягнути з відповідача на її користь заборгованість по допомозі на дитину віком до 3-х років за період з січня 2008 року по липень 2009 року у розмірі 7918,23 грн.

Постановою Скадовського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2009 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконною відмову Управління праці та соціального захисту населення Скадовської РДА Херсонської області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку з вересня 2008р. по липень 2009р. до розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Скадовської РДА Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману допомогу по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 4680грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, Управління праці та соціального захисту населення Скадовської РДА Херсонської області 02 грудня 2009 року подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального та матеріального права і просить скасувати постанову Скадовського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2009 року та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та /або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 - є матір'ю свого неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КГ №054794 від 27.11.2007 року, та перебуває на обліку в УПСЗН Скадовської районної ради і отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

В липні 2009р. позивачка звернулася до УПСЗН Скадовської районної ради із заявою про виплату щомісячної допомоги по догляду за дитиною до досягнення з річного віку у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для дітей віком до 6 років, але, співробітники відповідача, відмовили позивачці у перерахунку державної допомоги з посиланням на непередбаченість відповідних видатків Державним бюджетом України.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції необгрунтовано виходив з наявності у позивача права на одержання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в період з вересня 2008р. по липень 2009р. у розмірі, встановленому ч. 1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції до 28 грудня 2007 року), т.б. в сумі 4680грн.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які мають дитину до трьох років, на їх соціальну захищеність шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

На підставі ст. 15 названого Закону (в редакції до 28 грудня 2007 року), допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Проте, Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01 січня 2008 року, частину першу ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»викладено в новій редакції, відповідно до якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень.

ОСОБА_3 України не скасований, Конституційним Судом України в частині викладення в новій редакції частини першої ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»неконституційним не визнаний, а тому є чинним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі наведених вище положень чинного законодавства України Управління праці та соціального захисту населення Скадовської районної ради Херсонської області обґрунтовано проводило з 01 травня 2008 року та в 2009 році виплату позивачу допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі, встановленому ст.15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»(в редакції від 28 грудня 2007 року).

При цьому, судова колегія зазначає, що навіть за умови страхування позивача в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, даний факт не впливає на правильність дій відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (в редакції до 28 грудня 2007 року), допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Однак, пунктом 23 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»до ст.ст.13,15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»були внесені зміни, які вступили в силу з 01 січня 2008 року, і, у відповідності до яких, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн. Також із зазначеного Закону були виключені норми, відповідно до яких право на отримання допомоги мали лише особи, незастраховані в системі загальнообовязкового державного соціального страхування.

Пунктом 25 Розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»стаття 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», яка встановлювала розмір допомоги за дитиною до досягнення нею трирічного віку для застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, була виключена із названого Закону.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року положення пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»щодо внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»були визнані неконституційними.

Таким чином, в період з 01 січня по 22 травня 2008 року розмір допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку для осіб, застрахованих в системі загальнообовязкового державного соціального страхування, регулювався статтею 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми», а з моменту втрати чинності положень пункту 25 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»зазначені правовідносини регулювалися також і статтею 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

На підставі ст.75 Конституції України, Верховна Рада України є єдиним органом законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

За змістом ч. 3 ст.150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що зміни до статей 13 та 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми»були внесені Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»з 01 січня 2008 року, а зміни у статтю 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», який діяв у часі раніше, з 22 травня 2008 року (з дати відновлення дії) не вносились, пріоритетними в даному випадку є положення Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

До того ж, при прийнятті остаточного рішення по даній справі, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити та прийняти до уваги ще й той факт, що позивачка пропустила встановлений ст.99 діючого на той час КАС України строк для звернення до суду із позовними вимогами стосовно перерахунку допомоги за період січня по серпень 2008 року (про що неодноразово заявляв представник УПСЗН), що в свою чергу, є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Крім того, зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача конкретної суми допомоги (в т.ч. без зазначення її розрахунку), відповідно також не є вірним.

Згідно з положеннями ст.ст.21,105,162 КАС України, адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобовязання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю.

Тому, суд 1-ї інстанції встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, повинен був зобовязати відповідача провести перерахунок та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Таким чином, за таких обставин, колегія суддів доходить до висновку, що судом першої інстанції грубо порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України, підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Отже, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів, діючи в межах апеляційної скарги та відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.202 КАС України, приходить до висновку про наявність усіх законних підстав для скасування постанови Скадовського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2009 року та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні усіх позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області задовольнити.

Постанову Скадовського районного суду Херсонської області від 20 листопада 2009 року скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Осіпов Ю.В.

Судді: Золотніков О.С.

ОСОБА_4