Справа № 820/5489/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 травня 2017 р. № 820/5489/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М., суддів: Панченко О.В., Спірідонова М.О.,

за участю секретаря судового засідання - Костіної А.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів -Кезлі М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- скасувати рішення Державної міграційної служби України від 23.09.2016 року №50-16;

- скасувати наказ ГУ ДМС України в Харківській області від 19.08.2016р. №129 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- зобов'язати ГУ ДМС України в Харківській області прийняти рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від ОСОБА_3.

В обґрунтування позову вказано, що відповідач повинен був прийняти заяву ОСОБА_3 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додатковго захисту. Проте через невірне застосування ч.6 ст.5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» позивачу було відмовлено прийнятті заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини, в яких зазначив, що згідно знаціональним паспортом Сирійської Арабської Республіки НОМЕР_1, виданим в Алеппо-Центр 28.05.2012 строком дії до 12.05.2018, визначено ім'я батька заявника: ОСОБА_4. Згідно зі свідоцтвом про народження, виданим МВС Об'єднаних Арабських Еміратів у м.Абу-Дабі реєстраційний номер НОМЕР_2, ім'я батька заявника: ОСОБА_4 Встановлені розбіжності у документах дають підстави вважати, що заявник намагається видати себе за іншу особу. Таким чином відповідач у спірних правовідносинах діяв згідно чинного законодавства України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 19.08.2016 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту.

За результатами розгляду документів позивачем отримано повідомлення від 19.08.2016 року № 54, у якому зазначено, що на підставі наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 19.08.2016 року №129, ОСОБА_3 відмовлено у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з підстав визначених ч.6 ст.5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Не погодившись з наказом від 19.08.2016 року №129 Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області позивач оскаржив його до Державної міграційної служби України.

Рішенням Державної міграційної служби України від 23.09.2016 року №50-16 скаргу громадянин Сирії ОСОБА_3 від 29.08.2016 на наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 19.08.2016 року №129 про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, залишено без розгляду.

Перевіряючи оскаржувані рішення відповідачів на відповідність положенням ч.3 ст.2 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, жодна людина не може бути піддана катуванням, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню.

Правовідносини з приводу визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, унормовані Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" під біженцем розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань (п.1 ч.1 ст.1); під особою, яка потребує додаткового захисту, розуміється особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (п.13 ч.1 ст.1); під особою, яка потребує тимчасового захисту, розуміються іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території країни, що має спільний кордон з Україною, які масово вимушені шукати захисту в Україні внаслідок зовнішньої агресії, іноземної окупації, громадянської війни, зіткнень на етнічній основі, природних чи техногенних катастроф або інших подій, що порушують громадський порядок у певній частині або на всій території країни походження (п.14 ч.1 ст.1).

Частиною п'ятою статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", визначено підстави, умови й порядок звернення іноземця та особи без громадянства до відповідного центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту із заявами про визнання їх біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до закінчення строку дії дозволу перебування в Україні, у разі їх законного перебування в Україні.

Відповідно до частини шостої статті 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту може прийняти рішення про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Тобто, вказана норма встановлює вичерпний перелік підстав за яких центральний орган виконавчої влади може відмовити у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пп. "а" п.2.1. р.2 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07.09.2011 року № 649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом, в т.ч.: а) встановлює особу заявника; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Із дослідженої особової справи позивача (а.с.34-61), судом встановлено, що згідно з національним паспортом Сирійської Арабської Республіки НОМЕР_1, виданим в Алеппо-Центр 28.05.2012 строком дії до 12.05.2018, визначено ім'я батька заявника: ОСОБА_4; згідно копії анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту ім'я батька заявника: ОСОБА_4; згідно зі свідоцтвом про народження, виданим МВС Об'єднаних Арабських Еміратів у м. Абу-Дабі 24.12.1994, реєстраційний № 6971/94, ім'я батька заявника: ОСОБА_4

Суд також звертає увагу на те, що згідно з частиною 1 статті 5 Закону "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Із дослідженої анкети заявника (позивача) судом встановлено, що перебуваючи на території України з 02.09.2014 року, позивач вперше звернувся до міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту лише 19.08.2016 року.

Враховуючи зазначені вище суттєві розбіжності у ідентифікаційних даних позивача та недотримання строків звернення із відповідної заявою, суд приходить до висновку, що у Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області були наявні підстави для винесення наказу від 19.08.2016 року № 129.

Щодо позовних вимог в частині скасування рішення Державної міграційної служби України від 23.09.2016 року №50-16, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. «г» пункту 8.4 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС від 07.09.2011 № 649, ДМС залишає скаргу без розгляду, якщо її подано після закінчення строків, визначених Законом.

Як вбачається з матеріалів особової справи позивача наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 19.08.2016 № 129 ОСОБА_3 відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Повідомлення від 19.08.2016 № 54 із зазначенням оскаржуваного наказу, позивач отримав 19.08.2016, що підтверджується журналом реєстрації видачі повідомлень (а.с. 85-86), проте скаргу до Державної міграційної служби України подав лише 29.08.2016. При цьому, кінцевий строк направлення скарги до Державної міграційної служби України сплив 26.08.2016.

Тобто позивачем було пропущено строк для оскарження наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 19.08.2016 № 129 ОСОБА_3 відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення Державної міграційної служби України від 23.09.2016 року №50-16 про залишення без розгляду скарги громадянина Сирії ОСОБА_3 на наказ від 19.08.2016 року №129 Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, винесено з урахуванням всіх обставин справи та приписів чинного законодавства.

Оскільки позовні вимоги в частині зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення про прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, від ОСОБА_3, є похідними позовними вимогами від позовних вимог позивача про скасування наказу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 19.08.2016 р. №129 про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а отже задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.ст. 9, 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки в судовому засіданні відповідачем доведено суду правомірність винесення оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 16.05.2017 року.

Головуючий суддя О.М.Тітов

Судді О.В.Панченко

М.О.Спірідонов