Справа № 302/109/17,2а/302/15/17
Суддя: Клюба Василь Васильович
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/3491/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Клюби В. В.

суддів: Онишкевича Т. В., Хобор Р. Б.

з участю: секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2017 року у справі №302/109/17, 2а/302/15/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області з адміністративним позовом до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, у якому просив: визнати протиправною відмову відповідача у проведенні перерахунку призначенні йому пенсії з врахуванням стажу роботи та заробітку в Цаленджихському комбінаті лісової промисловості за періоди з 01 квітня 1973 року по 31 березня 1975 року включно, та з 06 листопада 1975 року по 04 грудня 1983 року включно, починаючи з 15 травня 2015 року; зобов'язати відповідача провести перерахунок призначеної йому пенсії починаючи з 15 травня 2015 року та проводити виплату пенсії з врахуванням заробітної плати за період з 01 квітня 1973 року по 31 березня 1975 року включно, та з 06 листопада 1975 року по 04 грудня 1983 року включно згідно довідки про заробітну плату для нарахування пенсії №17 від 26 червня 2015 року, виданою Цаленджинським комбінатом лісової промисловості (республіка Грузія).

Позовні вимоги мотивував тим, що в період з 1973 року по 1983 року працював лісорубом у Цаленджинському ліспромгоспі у м. Джварі, тоді ще Гризунської РСР, що підтверджується записами у трудовій книжці. Після досягнення пенсійного віку він звернувся до відповідача про призначення пенсії. Однак, відповідачем дані періоди не зараховано, оскільки в трудовій книжці є виправлення у даті наказів про прийняття на роботу. Тобто, для врахування даних періодів роботи, відповідач пропонував надати підтверджуючі документи, які відповідають вимогам п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Такі довідки позивачем були подані. Свою відмову відповідач обґрунтовує тим, що довідки про його заробітну плату, видані грузинською стороною, не відповідають встановленим вимогам законодавства.

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2017 року позов задоволено: визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку призначеної позивачу пенсії з врахуванням заробітку в Цаленджихському комбінаті лісової промисловості за періоди з 01 квітня 1973 року по 31 березня 1975 року включно, та з 06 листопада 1975 року по 04 грудня 1983 року включно, починаючи з 15 травня 2015 року; зобов'язано відповідача провести перерахунок позивачу призначеної пенсії починаючи з 15 травня 2015 року та проводити виплату пенсії у подальшому з врахуванням заробітної плати за період з 01 квітня 1973 року по 31 березня 1975 року включно, та з 06 листопада 1975 року по 04 грудня 1983 року включно, згідно довідки про заробітну плату для нарахування пенсії №17 від 26 червня 2015 року, виданою Цаленджихським комбінатом лісової промисловості (республіка Грузія).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду. У поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що подані довідки про заробітну плату з квітня 1973 року по грудень 1983 року в Цаленджинському ліспромгоспі містять неточності, а саме: підписи посадових осіб не є ідентичними; наявні відтиски різних печаток на довідках, які відносяться до періоду існування СРСР, є розмитими, нечіткими та не дають змогу розібрати їх зміст, адресу підприємства та інші дані. При цьому, довідки не відповідають встановленому порядку видачі довідок на території Республіки Грузія.

Також, посилання суду першої інстанції на ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України на те, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, є помилковим, так як предметом спору у вищеназваній справі був стаж роботи з квітня 1973 року по грудень 1983 року на Цаленджинському ліспромгоспі, а не заробітна плата.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули та не направили представників, хоча належним чином та у встановленому законом порядку були повідомлені про дату, час та місце судового засідання. При цьому, від осіб, які беруть участь у справі відсутні клопотання про розгляд справи за їх участі.

У зв'язку з цим справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України та, керуючись ст.ст. 41, 196 ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та докази, перевіривши доводи апеляційної скарги у їх сукупності, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог та умотивовуючи свої висновки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належними і допустимими доказами не довів правомірність своєї відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу, виходячи із його заробітку у Цаленджинському ліспрогоспі Грузії за період з квітня 1973 року по 1983 року включно, а тому суд вважав, що таку відмову відповідача слід визнати протиправною, а вимоги позивача підлягають до задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 30 листопада 2016 року позивач звернувся до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області із заявою про перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати набутої на Цаленджинському ліспромгоспі (Республіка Грузія) за квітень 1973 року по грудень 1983 року, згідно довідки №17 від 26 червня 2015 року.

Згідно довідки від 20 листопада 2014 року №278 виданої Управою Цаленджиського муніципалітету представник управляючої муніципалітетом в адміністративній одиниці м. Джвари, в 1973 - 1983 роках позивач дійсно проживав в м. Джвари Даленджинського району і працював в лісгоспі Цаленджихи.

Також, в особовій картці від 26 червня 2015 року №17 позивача зазначено, що з 1973 року по 1983 рік йому виплачувалась заробітна плата відповідно за професію лісоруба.

Протоколом №34 засідання Комісії по розгляду питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 14 грудня 2016 року, позивачу відмовлено у призначенні перерахунку пенсії згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач посилався на те, що довідка №17 від 26 червня 2016 року подана до заяви для проведення перерахунку не відповідає вимогам чинного законодавства: у довідці не зазначено ПІП посадових осіб, відсутній відтиск печатки тощо. Це також стосується довідки про заробітну плату за 1973 - 1983 роки, в якій окрім цього не зазначений вихідний номер та дата видачі довідки.

Листом від 14 грудня 2016 року №4037/09 позивача було повідомлено, що Комісією по розгляду питань пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області прийнято протокольне рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії, так як довідки про заробітну плату квітня 1973 року по грудень 1983 року на Цаленджинському лісгоспі містять суперечності. Підписи посадових осіб у довідках не є ідентичні, що видно візуально. Наявні відтиски різних печаток на довідках, які відносяться до періоду існування СРСР, є розмитими, нечіткими та не дають змогу розібрати їх зміст, адресу підприємства та інші дані.

Крім цього, відповідач у листі зазначив, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 травня 2016 року у справі №876/1816/16 визнано стаж роботи позивача за періоди з 01 квітня 1973 року по 31 березня 1975 року, з 06 листопада 1975 року по 04 грудня 1983 року включно на Цаленджинському лісгоспі. Період роботи з 01 квітня 1975 року по 05 листопада 1975 року та з 05 грудня 1983 року по 31 грудня 1983 року на цьому ж підприємстві не визнано, оскільки позивач у цей період працював на інших підприємствах. Однак, Цаленджинський лісгосп надає і за ці періоди заробітну плату, якої не мало б бути у цих довідках.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам особи, яка подала апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на таке.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Положеннями статей 3 та 4 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Грузія про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, ратифікованої Законом України №446/95 - ВР від 22 листопада 1995 року передбачено, що при визначенні права на пенсію, зокрема на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Республіки Грузія, а також трудовий стаж, що визнається на території будь - якої зі Сторін.

Згідно ч. 1 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто перевірка достовірності наданих позивачем документів, передбачена чинним законодавством, покладається на пенсійний орган.

При цьому, пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22 - 1 та зареєстрованого Міністерством юстиції України від 27 грудня 2005 року №1566/11846, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об'єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі цього Закону, також, відповідає п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року.

Пунктом 20 цього ж Порядку передбачено обов'язок надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового сажу лише в тому випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Тобто, діючим законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Згідно п. 43 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №22 - 1 від 25 листопада 2005 року, право особи на одержання пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Управління Пенсійного фонду України Львівської області відмовило позивачу у перерахунку пенсії згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначивши, що надані позивачем довідки не відповідають вимогам чинного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач не довів належними і допустимими доказами правомірність прийнятого ним рішення щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії позивачу із його заробітку у Цаленджинському ліспромгоспі (Республіки Грузії) за період роботи з квітня 1973 р. по 1983 рік включно та не довів тих обставин, на яких ґрунтується його заперечення.

Висловлюючи сумніви щодо достовірності даних, зазначених у представлених позивачем довідках про заробітну плату, відповідач не послався на обставини, які б спростовували зазначені в цих довідках дані та не навів відповідних доказів на їх спростування.

Тобто висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а судове рішення прийнято у відповідності до норм матеріального права та з дотриманням процесуальних норм.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, які ґрунтуються на повному і об'єктивному дослідженню доказів та правильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто ухваленим відповідно до норм матеріального права з дотриманням процесуальних норм, та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи.

З огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та докази, представлені сторонами на підтвердження обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції прийшов до законних і обґрунтованих висновків про задоволення позовних вимог позивача.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Тобто, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування і відповідно - до задоволення апеляційної скарги апеляційний суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2017 року у справі №302/109/17, 2а/302/15/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міжгірського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправною відмови у перерахунку пенсії - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, а у випадку складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 ч. 3 Кодексу адміністративного судочинства України - у цей же строк з дня складення ухвали суду в повному обсязі безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. В. Клюба
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор

Повний текст ухвали складено 19 травня 2017 року.