Справа № 810/1614/17
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2017-05-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

810/1614/17

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

10 травня 2017 року 810/1614/17

Суддя Київського окружного адміністративного суду Щавінський В.Р., розглянувши у м. Києві позовну заяву Відкритого акціонерного товариства "Васильківська фірма "Екогазсервіс" до Центрального територіального дапартаменту Національної комісії з цінних паперів та Фондового ринку про скасування постанови від 27.07.2016 № 986-ЦД-1-Е,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Відкритого акціонерного товариства “Васильківська фірма “Екогазсервіс” до Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та Фондового ринку про скасування постанови від 27.07.2016 № 986-ЦД-1-Е.

Пунктом 5 частини першої статті 107 КАС України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з’ясовує чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом, а якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Згідно з частиною 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 5 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, встановлюється місячний строк.

Чинне процесуальне законодавство початок перебігу строку звернення до суду визначає альтернативно – це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Тому, при визначенні початку цього строку суд з’ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відповідно до статті 12 Закону України “Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні” уповноважена особа Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка виявила факт вчинення юридичною особою правопорушення на ринку цінних паперів, складає акт, який разом з письмовими поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи та пов'язаними з таким правопорушенням документами протягом п'яти робочих днів подає уповноваженій особі Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, яка має право застосовувати санкцію за правопорушення на ринку цінних паперів.

Санкції застосовуються Головою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, членом Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, уповноваженими Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку посадовими особами після розгляду документів, що підтверджують факт правопорушення.

Пунктом 1 розділу VII Правил розгляду справ про порушення вимог законодавства на ринку цінних паперів та застосування санкцій, затверджених рішенням НКЦПФР від 16.10.2012 № 1470, передбачено, що розглянувши справу про правопорушення, уповноважена особа приймає рішення у справі. Рішення уповноваженої особи у справі оформлюється у вигляді постанови.

Відповідно до пункту 5 розділу XVIII цих же Правил, у разі несплати штрафу юридичною особою в строк, установлений пунктом 2 цього розділу (ніж через п'ятнадцять днів з дати отримання ним постанови), штраф стягується в судовому порядку.

Отже, оспорювана постанова Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 27.07.2016 №986-ЦД-1-Е про накладення санкцій за правопорушення на ринку цінних паперів є рішенням суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів.

Таким чином, для оскарження вказаної постанови Кодексом адміністративного судочинства України передбачено місячний строк.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювану постанову №986-ЦД-1-Е було прийнято відповідачем 27.07.2016, у той же час, як вбачається зі штампу на позовній заяві, з даним адміністративним позовом позивач звернувся до суду лише 05.05.2017.

Суд зазначає, що у позовній заяві позивач не згадує про дату, коли він фактично отримав копію постанови від 27.07.2016 №986-ЦД-1-Е.

Одночасно з цим, вимоги ухвали суду від 21.12.2016 про залишення позовної заяви без руху в частині надання письмових пояснень та їх документального підтвердження щодо дати, коли ВАТ “Васильківська фірма “Екогазсервіс” було отримано копію оспорюваної постанови від 27.07.2016 №986-ЦД-1-Е, позивачем було також проігноровано.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2016 відкрито провадження в адміністративній справі №810/3016/16, витребувано докази по справі у позивача, зокрема, письмові пояснення про те, чи було оскаржено ВАТ “Васильківська фірма “Екогазсервіс” постанову від 27.07.2016 №986-ЦД-1-Е, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Отже, за умови не отримання позивачем копії постанови від 27.07.2016 № 986-ЦД-1-Е поштою від ЦТД НКЦПФР, про застосування до ВАТ “Васильківська фірма “Екогазсервіс” штрафних санкцій на підставі оспорюваної постанови, позивачу було відомо щонайпізніше 04.10.2016 – у день отримання ухвал Київського окружного адміністративного суду від 26.09.2016 про відкриття провадження, закінчення підготовчого провадження та призначення до судового розгляду адміністративної справи № 810/3016/16.

Таким чином, строк звернення з даним адміністративним позовом сплинув 04.11.2016.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (Golder v. the United Kingdom, § 38; Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 рок).

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Pеrez de Rada Cavanilles v. judgment of 28 October 1998).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі “Пономарьов проти України” (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, у кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, суд виходить з оцінки та аналізу доказів, поданих позивачем, а також того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Крім того, при прийнятті даної ухвали суд враховую також і ту обставину, що як вбачається з бази даних комп’ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду” позивач у грудні 2016 року (12.12.2016) вже звертався з аналогічним адміністративним позовом до Київського окружного адмінітсративного суду. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.12.2016 № 810/4243/16 судом було залишено адміністративний позов без руху та запропановано позивачу надати відповідні пояснення та докуметальні підтвердження, коли саме позивачеві стало відомо про спірне рішення. При цьому, судом встановлено, що вказана ухвала була отримана позивачем.

У подальшому, ухвалою від 06.02.2017 № 810/4243/16 Київський окружний адміністративний суд залишив адміністративний позов без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України за аналогічних обставин.

Також, як вбачається з бази даних комп’ютерної програми “Діловодство спеціалізованого суду” позивач у лютому 2017 року також вже звертався з аналогічним адміністративним позовом до Київського окружного адмінітсративного суду. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.02.2017 № 810/820/17 судом було залишено адміністративний позов без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України за аналогічних обставин.

Отже, позивач звертаючись до суду повторно 05.05.2017 був обізнаний про те, що ним пропущено строк на звернення до суду. Водночас, при зверненні до суду не навів жодних доводів та не надав будь-яких доказів за яких цей строк пропущено з поважних причин.

Статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України визначено правові наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду. Так, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала (частина перша статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України).

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій, запобігає зловживанням, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Позивач до позовної заяви надав клопотання про визнання поважними причин пропуску строку до суд, обґрунтовуючи його тим, що позивач у весь час намагався захистити своє порушене право в позасудовому порядку.

Однак, суд вважає клопотань про визнання причин пропуску строку звернення до суду необґрунтованим, оскільки позивач не надав доказів істотних та вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які непереборно перешкоджали позивачеві його зверненню або надавали б суду підстави обчислювати даний строк від іншої дати, ніж з жовтня 2016 року, як позовна заява та і додані до неї матеріали не містять та не надав до суду докази захистити його порушене право в позасудовому порядку.

Інших переконливих доказів того, що позивач був позбавлений можливостей звернутися до суду або про перешкоджаючі умови, що зумовили пропуск строку звернення до суду, позивачем суду не надано.

За приписами ч.1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Відтак, поновлення строку відбувається за клопотанням сторони із зазначенням належних та допустимих доказів поважності причини пропуску такого строку.

Водночас, згідно ч.2 ст. 100 КАС України, позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З огляду на зазначене та беручи до уваги те, що адміністративний позов подано позивачем з порушенням строку на звернення до суду, суд дійшов висновку, про відсутність належних та допустимих доказів, які свідчили б про поважність пропущення позивачем встановленого чинним законодавством строку для звернення з адміністративним позовом до суду, а відтак, суд не вбачає підстав для поновлення такого строку саме з наведених обставин.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Суд роз’яснює позивачеві, що залишення адміністративного позову без розгляду на даній стадії не позбавляє його права на повторне звернення до адміністративного суду після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду, зокрема, шляхом повідомлення суд про наявність поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду з наданням відповідних доказів.

Керуючись статтями 99, 100, 106, 107, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ :

1. Позовну заяву Відкритого акціонерного товариства “Васильківська фірма “Екогазсервіс” до Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про скасування постанови від 27.07.2016 № 986-ЦД-1-Е - залишити без розгляду.

2. Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами надіслати позивачеві.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом 5 днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Щавінський В.Р.