Справа № 826/26847/15
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2017-05-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ
23 травня 2017 року № 826/26847/15
Окружний адміністративний суд м. Києва у складі колегії суддів під головуванням судді Добрянської Я.І., суддів Федорчука А.Б., Кузьменка В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовом ОСОБА_1 ,

до відповідача-1 житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України,

відповідача-2 Міністерства оборони України,

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, про визнання протиправними дій щодо відмови перенести та зміни дати зарахування позивача на квартирний облік; визнання датою зарахування позивача зі складом сім`ї на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення - дату первинної постановки на квартирний облік 03.08.1992; зобов`язання внести зміни до житлових облікових документів.

Позов вмотивовано тим, що позивача 03.08.1992 поставлено на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення, проте в подальшому, при переведенні для подальшого проходження військової служби до міста Києва зараховано на квартирний облік без урахування попереднього часу перебування на такому обліку за попереднім місцем військової служби, чим порушено п. 6 Порядку забезпечення військовослужбовців ат членів їх сімей житловими приміщеннями введеного в дію постановою Кабінету Міністрів України 03.08.2006 №1081, п. 2.14 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, введеної в дію наказом Міністра оборони України від 30.11.2011 №737, ст. 43 Житлового кодексу України.

Представник житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучено до матеріалів справи, а саме з огляду на те, що на час зарахування позивача на квартирний облік у м. Києві не було передбачено чинним законодавством можливості при переміщенні військовослужбовця в інший гарнізон зарахування на новому місці служби з попереднього часу перебування на квартирному обліку.

Представник Міністерства оборони України проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі з тих підстав, що відповідно до норм чинного законодавства до повноважень відповідача-2 не віднесено компетенції приймати бужь-які рішення про зміну та перенесення дати зарахування на квартирному обліку полковника ОСОБА_1 , оскільки в силу вимог чинного законодавства позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивачів та представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 безперервно проходить військову службу у Збройних силах України з червня 1992 року.

Відповідно до довідки начальника КЕВ м. Запоріжжя ОСОБА_2 позивач перебував на квартирному обліку (у військовій частині 12547 Запорізького гарнізону) разом із сім`єю з 03.08.1992.
В подальшому, при переведенні для подальшого проходження військової служби до міста Києва зараховано на квартирний облік з 03.03.1995.
В листопаді 2015 року позивач звернувся до житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України з заявою про зміну дати зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 на 03.08.1992.

За результатом вирішення вказаної заяви житловою комісією Генерального штабу Збройних Сил України на засіданні 12.11.2015 вирішено відмовити позивачу в зміні дати зарахування на квартирний облік з посиланням на те, що на час зарахування позивача на квартирний облік у м. Києві не було передбачено чинним законодавством можливості при переміщенні військовослужбовця в інший гарнізон зарахування на новому місці служби з попереднього часу перебування на квартирному обліку.

Вважаючи протиправною відмові житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України протиправною та також, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 , останній звернувся за захистом порушених прав та інтересів до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом.

Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши матеріали справи та норми чинного законодавства з приводу даного спору, а також заслухавши пояснення представника відповідача та оглянувши позицію судів вищих інстанцій з приводу аналогічних спорів, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав та свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на житло, передбачають за змістом статті 1, 3, 6 (частина друга), 8, 19 (частина друга), 22, 23, 24 (частина перша), 47 Основного Закону України.

Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист. Згідно зі статтею 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ст. 39 Житлового кодексу України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов, зокрема: за місцем роботи - спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету. При цьому беруться до уваги рекомендації трудового колективу. Рішення про взяття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи затверджується виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 43 Житлового кодексу України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Кабінет Міністрів України на виконання статті 12 Закону України № 2011-XII, затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями відповідною постановою від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок).

Пунктом 32 Порядку передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень).

Згідно пункту 26 Порядку, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховується на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Як зазначено вище, перебування позивача на квартирному обліку з 03.08.1992, підтверджується довідкою начальника КЕВ м. Запоріжжя від 14.05.2007 № 1045.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, відмовляючи в зміні дати зарахування позивача на квартирний облік, виходив із житлового законодавства України, посилаючись на вимоги Закону України від 24.06.2004№ 1865-ІУ «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності з 01.01.2005.

Згідно прикінцевих положень наведеного Закону, військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Починаючи з березня 1995 року до серпня 2006 року порядок зарахування військовослужбовців на квартирний облік регулювався наказом Міністра оборони України від 03.02.95 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України». Цим наказом було визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності даного наказу, тобто з 03.03.1995.
На думку суду п.2 наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 року за № 20 всупереч вимогам ст.ст.43,44 ЖК України черговість надання жилих приміщень для військовослужбовців фактично визначає не за часом взяття їх на квартирний облік, а за часом набрання чинності цим наказом.

Таке обмеження, на думку суду, порушує право позивача на житло, передбачене ст.47 Конституції України, житловим кодексом України, ст. 16 Закону України «Про збройні сили», ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки за таких умов його місце в квартирній черзі визначено датою набрання чинності відомчим наказом - 03.03.1995, а не з часу взяття на облік, тобто з 03.08.1992.

Згідно пункту 17 «Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», затвердженого наказом МО України № 220 від 23.12.1992, військовослужбовцям, які перебувають на квартирному обліку, житлові приміщення надаються згідно з чергою, при цьому черговість падання житлових приміщень визначається по часу прийняття на облік, що узгоджується із статтею 43 ЖК.

Згідно з ч.ч. 4, 5 п.11 «Положення» - за військовослужбовцями та членами їх сімей, які перебувають на квартирному обліку при переміщенні по службі, зокрема, за підставами, передбаченими підпунктами «а», "б", «д» пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.

Відповідачами не заперечується, що переміщення по службі позивача здійснювалось не за власним бажанням, а відповідно до рішень вищестоящих органів і відповідних норм чинного законодавства та п. 36 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками ( мічманами ) Збройних Сил України , затвердженого Указом Президента України від 03.05.1993№ 174.

Суд приходить до висновку, що встановлені п.2 наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 обмеження порівняно з іншими військовослужбовцями, які не зазнавали такого переміщення і яким зараховується попередній стаж перебування на квартирному обліку до видання цього наказу без будь-яких винятків, є обмеженням прав таких військовослужбовців за ознакою місця проживання, оскільки для цієї категорії військовослужбовців часом зарахування на облік вважається штучно визначена дата - тобто дата набрання чинності наказу, що є порушенням принципу рівності громадян, відповідно до ст. 24 Конституції України.

Крім того, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 видано наказ Міністра оборони України від 06.10.2006 № 577 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень» . При цьому наказ Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20 визнано таким, що втратив чинність.

Пунктом 26 Постанови та пунктом 3.7 Інструкції передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на квартирному обліку, у разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового отримання житла.

Відповідно до ст. статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права та пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними.

З урахуванням вищевикладеного посилання відповідача на наказ Міністра оборони України №220 діючий з 23.12.1992 у якому відсутні правова норма щодо збереження попереднього часу зарахування на квартирний облік при переміщенні військовослужбовців до іншого гарнізону, є обмеженням права та пільг позивача, що відповідно до згадуваної статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» є неприпустимим.

Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною Радою України згоди на їх обов`язковість ( частина перша статті 9 Конституції України). Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту її самої та її сім`ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25). Аналогічне положення міститься в пункту 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом ПВР УРСР від 19.10.1973, в якому, крім вказаного, закріплено обов`язок держав-учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права.

Право людини на житло є загальновизнаним. Згідно Конституції України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним, рівним для всіх без будь-яких обмежень в тому числі за місцем проживання відповідно до статті 24 Конституції України. Воно не може бути скасоване та обмежено, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина друга статті 22, частина перша статті 64 Основного Закону України).

Оцінюючи надані суду докази, суд вважає, що не перенесення позивачу черги квартирного обліку відповідачем є неправомірним та таким, що призвело до звуження обсягу його прав у сфері проходження військової служби, що за своїм змістом є порушенням статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців "

Оскільки ст. 43 Житлового кодексу України, якій консолідує п. 32, 26 Порядку, визначено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік, яка у разі переміщення по службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються із збереженням попереднього часу перебування на обліку, отже рішення житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України оформлене протоколом від 12.11.2015 в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 на 03.08.1992 є протиправним.

В той же час, суд вбачає за необхідне зазначити, що позивачем визначено Міністерство оборони України в якості відповідача у справі, однак до вказаного відповідача не заявлені будь-які позовні вимоги, а також з матеріалів справи вбачається, що Міністерством оборони України жодним чином не порушено законні права та інтереси ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги до Міністерства оборони України не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1. ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивачем заявлено вимогу, зокрема, про визнання протиправними дій щодо відмови зміни дати зарахування позивача на квартирний облік.

На думку суду належним способом захисту прав позивача є саме визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, оформлене протоколом від 12.11.2015 в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 на 03.08.1192. Разом з цим позовні вимоги про протиправними дій щодо відмови зміни дати зарахування позивача на квартирний облік не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання датою зарахування позивача зі складом сім`ї на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення - дату первинної постановки на квартирний облік 03.08.1192, суд зазначає, що належним способом захисту прав позивача, в даному випадку є зобов`язання житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення з 03.08.1992 та, як наслідок, зобов`язання внести зміни до житлових облікових документів щодо черги ОСОБА_1 на отримання житла з 03.08.1992.

В решті позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
1. Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії Генерального штабу Збройних Сил України, оформлене протоколом від 12.11.2015 в частині відмови ОСОБА_1 змінити дату зарахування на квартирний облік з 03.03.1995 на 03.08.1992.

3. Зобов`язати житлову комісію Генерального штабу Збройних Сил України зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов для отримання житлового приміщення з 03.08.1992.

4. Зобов`язати житлову комісію Генерального штабу Збройних Сил України внести зміни до житлових облікових документів щодо черги ОСОБА_1 на отримання житла з 03.08.1992.

5. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Я.І. Добрянська

Судді В.А. Кузьменко

А.Б. Федорчук