Справа № 2-а-49/10/1470
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2011 р.Справа № 2-а-49/10/1470

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року по справі за позовом Приватного підприємства «Укрбудсервіс»до Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області про скасування рішення від 03 серпня 2009 року №/01012/13990,

В С Т А Н О В И Л А :

Приватним підприємством «Укрбудсервіс»подано позов про скасування рішення Вознесенської об'єднаної Державної податкової інспекції Миколаївської області№/01012/13990 від 03.08.2009 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.

Позивач не погоджується з прийнятим рішенням Вознесенської об'єднаної Державної податкової інспекції Миколаївської області №/01012/13990 від 03.08.2009 року оскільки, відповідно до пункту 7.4.5 статті 7.4 «Закону України про ПДВ»не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. Позивач вказував на те, що зазначена в акті невиїзної перевірки податкова накладна була отримана ним з затриманням, а датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг). Позивач також вважає, що необхідно ще враховувати строк позовної давнини - 1095 днів, який встановлено статтею 15 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Відповідач в своїх запереченнях посилався на те, що всі доводи викладені в позовній заяві є безпідставними, а всі скарги направлені до ДПА у Миколаївській області залишені без задоволення. Зазначені в запереченнях обставини та відповіді на скарги з ДПА у Миколаївській області свідчать про те, що рішення Вознесенської об'єднаної Державної податкової інспекції Миколаївської області №/01012/13990 від 03.08.2009 року винесено з дотриманням норм податкового законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року адміністративний позов задоволений повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Вознесенської об'єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області №/01012/13990 від 03.08.2009 року.

Не погодившись з таким рішенням Вознесенська об`єднана державна податкова інспекція у Миколаївській області звернулась з апеляційною скаргою на зазначену постанову, просить її скасувати, а позовну заяву ПП «Укрбудсервіс»залишити без розгляду або закрити провадження у справі. Апелянт вказує на те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 03.08.2009 року винесено з дотриманням норм податкового законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем було проведено документальну невиїзну (камеральну) перевірку податкової декларації з податку на додану вартість позивача. Перевіркою було встановлено, що підприємство завищило податковий кредит (р.10.1 кол.Б декларації з податку на додану вартість за червень 2009 року) по постачальнику ТОВ «Кристина і КО»на суму 4828,72 грн., а саме: до податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за червень 2009 року включено податкову накладну від 31.10.2007 року №593, яка відповідно до п.п. 7.2.3. п. 7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР мала бути відображена у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2007 року.

За наслідками перевірки було складено акт №1786/15/31421604 від 24.07.2009 року та видано податкове повідомлення-рішення №/0/1012/13990 від 03.08.2009 року, яким позивачеві згідно пункту «в»підпункту 4.2.2. статті 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-ІІІ та згідно з п.7.7.5. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР за порушення п.п.7.5.1 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР та п.п. 17.1.4. ст.17 Закону України від 21.12.2000 року №2181-ІІІ Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»визначено суму податкового зобов'язання 5070,16 грн., з них 4828,72 грн., за основним платежем та 241, 44 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивачем було надано заперечення до акту перевірки, в адміністративному порядку оскаржено зазначене податкове повідомлення-рішення №/0/1012/13990 від 03.08.2009 року, але в задоволенні скарги позивачеві було відмовлено.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Положеннями п.п.7.5.1 п.7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР встановлено, що датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається: дата здійснення першої з подій: або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків; або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Для операцій, що оподатковуються і звільнені від оподаткування, складаються окремі податкові накладні. Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом. Податкова накладна виписується на кожну повну або часткову поставку товарів (робіт, послуг). У разі коли частка товару (робіт, послуг) не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби України, та враховується у визначенні загальних податкових зобов'язань. Платники податку повинні зберігати податкові накладні протягом строку, передбаченого законодавством для зобов'язань із сплати податків.

Позивач отримав від постачальника ТОВ «Кристина і КО»податкову накладну від 31.10.2007 року №593 на суму 4828,72 грн., та включив зазначену суму до податкового кредиту податкової декларації з ПДВ за червень 2009 року.

На думку відповідача позивач мав відобразити податкову накладну від 31.10.2007 року №593 на суму 4828,72 грн. у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2007 року, керуючись положеннями п.п. 7.2.3. п. 7.2. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР, згідно яких податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках.

Позивач зазначає, що він керувався положеннями п. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»від 03.04.1997 року №168/97-ВР, згідно якої не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У разі, коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби сум податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими документами, які зазначені цим підпунктом, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену документами, які зазначені цим підпунктом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що предметом спору в даній адміністративній справі є по суті правомірність податкового повідомлення-рішення, яким відповідач зменшив суму податкового кредиту позивача за червень 2009 року на підставі податкової накладної 31.10.2007 року №593 на суму 4828,72 грн.

Суд першої інстанції вірно вважає, що відповідачем не правомірно застосовано норми п.п. 7.2.3. п. 7.2. ст.7, п.п.7.5.1 п. 7.5. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість». Як вбачається зі змісту даних правових норм позивач правомірно включив на підставі отримання податкової накладної від 31.10.2007 року №593, до податкового кредиту суму зазначену в накладній в декларацію з ПДВ за червень 2009 року, тобто з дати отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки акту перевірки від 24.07.2009 року №1786/15/31421604, та прийнятого на їх підставі податкового-повідомлення-рішення №/0/1012/13990 від 03.08.2009 року є такими, що не відповідають нормам п.п. 7.2.3. п. 7.2; п.п. 7.4.5 п. 7.4., п.п.7.5.1 п. 7.5. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», тому податкове-повідомлення-рішення №/0/1012/13990 від 03.08.2009 року підлягає скасуванню.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 07.11.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький