Справа № 804/6165/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 грудня 2016 р. Справа № 804/6165/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіБарановського Р. А.
при секретаріДраготі С.А.
за участю:
представників позивача представника відповідача Шепети В.І., Гончаренка В.Г., Капцова К.О Годько І.О
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Феріт" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про визнання акта недійсним, визнання дій протиправними , -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Феріт" (далі-ТДВ «Феріт», товариство, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області із позовними вимогами щодо:

визнання недійсним акта Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галазі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами відносно Товариства з додатковою відповідальністю «Феріт», яка проводилась у період з 06.06.2016р. по 29.06.2016р. Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області в частині виявлення порушень Товариства з додатковою відповідальністю «Феріт» вимог ст. 35 Закону України «Про охорони земель», ст. 164 Земельного кодексу України, ст.ст. 17, 33 Закону України «Про відходи», ст.ст. 44, 105 Водного кодексу України, а саме: на земельній ділянці біля цеху без відповідних дозволів розміщуються будівельні відходи;

визнання протиправними дії Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області по винесенню претензії №6-9/16 від 10.08.2016р. про відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті порушення природоохоронного законодавства України внаслідок засмічення земельних ресурсів Товариством з додатковою відповідальністю «Феріт» на загальну суму 467 893, 31 грн.

Представники позивача позов підтримали і надали пояснення, аналогічні доводам викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області. Так, представники позивача зазначили, що при проведенні перевірки і пред'явленні претензії відповідачем допущені порушення норм закону, які регламентують ці питання. Окрім того, на думку позивача, в оскаржуваному акті перевірки викладені неправильні та незаконні висновки державного органу щодо засмічення ТДВ «Феріт» земельній ділянки по вул. Сухий Острів, буд. 3 у м.Дніпро будівельними матеріалами (бетонними плитами та іншим), які також відображені у спірній претензії, що, на думку позивача, виключає правомірність винесення оскаржуваних акту перевірки та претензії щ вимогою щодо відшкодування збитків.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у запереченнях на адміністративний позов.

Позиція відповідача аргументована правомірністю дій Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області. Так, представник відповідача зазначила, що однією із позовних вимог ТДВ «Феріт» є визнання акту перевірки недійсним, проте, на думку відповідача, розгляд спорів щодо складання акту перевірки стосовно дотримання суб'єктом господарювання вимог природоохоронного законодавства не віднесено до компетенції адміністративних судів, оскільки такий документ не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії, а є тільки носієм доказової інформації. Стосовно іншої позовної вимоги товариства, представник відповідача зауважила, що згідно із п. «ґ» ч.1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та п. 6.11 Положення про територіальні органи Держекоінспекції України (затверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України № 429 від 04.11.2011р. та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 25 листопада 2011 р. за № 1347/20085) - пред'явлення до порушників норм законодавства про охорону навколишнього природного середовища претензій належить до компетенції Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області та є правом даного державного органу.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі №804/6165/16 підлягає закриттю в частині позовних вимог щодо визнання недійним оскаржуваного акту перевірки із наступних підстав.

Так, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки у розумінні статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України - компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод (стаття 2, частина 1, пункт 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України).

З наведених процесуальних норм права та положень ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень та визначає зміст позовних вимог.

Водночас, ці рішення, дії або бездіяльність повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Виходячи із загальних засад адміністративного судочинства, задоволенню підлягають ті вимоги, які фактично відновлюють порушене право особи сфері публічно-правових відносин з відповідачем.

У розумінні ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України - до суду має право звертатися особа, права, інтереси якої порушені, проте позивачем жодним чином не доведено суду які саме його права та охоронювані законом інтереси порушені внаслідок складання відповідачем оскаржуваного акту.

Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта (у тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки) може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта, або у випадку можливого використання такого акта, як доказу вчинення правопорушення при розгляді відповідного спору.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України - юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Тому у випадках коли чинним законодавством України передбачено право суб'єкта підприємницької діяльності чи іншої юридичної особи оскаржити акт державного чи іншого органу, їх посадових осіб за підпорядкованістю, підприємство, установа, організація вправі на власний розсуд вирішувати питання про оскарження актів таких органів за підпорядкованістю чи про звернення до господарського суду з заявою про визнання акта недійсним.

Не можуть оспорюватися в суді також акти ревізій, документальних перевірок, дії службових осіб, вчинені у процесі чи за результатами перевірок тощо, оскільки ці акти не мають обов'язкового характеру, у зв'язку з чим у разі надходження заяв про визнання недійсними таких актів, господарський суд повинен відмовити у їх прийнятті з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК, а у разі помилкового прийняття позову - припинити провадження у справі згідно з пунктом 1 статті 80 ГПК.

Відповідна правова позиція висловлена Президією Вищого арбітражного суду України у роз'ясненнях «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» за №02-5/35 від 26.01.2000р.

Процедуру проведення перевірок з питань здійснення державного контролю у сфері охорони навколишнього природного середовища та оформлення їх результатів врегульовано Порядком організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008р. та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15 січня 2009 р. за №18/16034 (далі-Порядок №464).

Дія Порядку №464 поширюється на державних інспекторів з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції України, державної екологічної інспекції в Автономній Республіці Крим, державних екологічних інспекцій в областях, містах Києві та Севастополі, Державної Азовської морської екологічної інспекції, Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, Державної Азово-Чорноморської екологічної інспекції (далі - органи Держекоінспекції) та суб'єктів господарювання.

Так, згідно із приписами п. 4.13, п. 4.23 Порядку №464, за результатами проведеної планової або позапланової перевірки, в тому числі спільно з іншими органами державного нагляду (контролю), державним інспектором складається уніфікований акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що містить перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся. На підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Слід зауважити, що у Порядку №464 та нормах іншого законодавства відсутні положення щодо оскарження суб'єктом господарювання акту, винесеного державним органом за результатами проведеної перевірки у судовому порядку.

За змістом статті 10 України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»№ 877-V від 05.04.2007р., суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право, зокрема, оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб.

Диспозиція даної норми передбачає оскарження дій службової особи, які пов'язані з порушенням порядку проведення перевірки (ревізії), наприклад із порушенням трудового розпорядку такою особою під час проведення ревізії; дій, які полягають у перевищенні повноважень службовою особою щодо обмеження прав у можливості ознайомлення з результатами контрольного заходу, (ревізії); дій щодо проведення ревізії без установлених законом підстав та/або з порушенням чинного законодавства тощо.

Тобто дії службової особи щодо включення до акта певних висновків не можуть бути предметом розгляду у суді, оскільки відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 Порядку № 464 якщо суб'єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб'єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід'ємною частиною акта перевірки. Це свідчить про те, що дії, пов'язані з включенням до акта висновків, є обов'язковими, тоді як самі висновки такими не є.

Обов'язковою ознакою дій суб'єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб'єктів відповідних правовідносин і мають обов'язковий характер.

Висновки, викладені в акті, не породжують обов'язкових юридичних наслідків. Водночас судження контролюючого органу є висновками тільки контролюючого органу, зазначення яких в акті перевірки не суперечить чинному законодавству.

У пункті 1.4 Порядку №464 надано визначення поняття «акт перевірки», у відповідності до якого - це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

З наведеного слідує, що акт перевірки, не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства, оскільки не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Отже, сам по собі акт, винесений Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області за результатами проведеної у період з 06.06.2016р. по 29.06.2016р. перевірки щодо дотримання ТДВ «Феріт» вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами - не є нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, що носить обов'язковий характер, а лише фіксує висновки і суб'єктивне ставлення перевіряючих державного органу під час проведення відповідної перевірки, тобто не породжує для товариства настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов'язки.

При цьому, слід також зазначити, що оцінка доводів фахівців Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області, наведених в акті перевірки, а також оцінка дій службових осіб зазначеного державного органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Так, зважаючи на те, що акт перевірки щодо дотримання суб'єктом господарювання вимог природоохоронного законодавства не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обов'язків осіб чи суб'єктів владних повноважень, то даний документ не породжує правовідносин, які можуть бути предметом спору.

Виходячи із положень частини другої статті 124 Конституції України, відсутність правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Вищого адміністративного суду України за № 1619/10/13-09 від 30.11.2009р. та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 05.02.2015р. у справі №802/1573/13-а (провадження №К/800/54665/13).

Таким чином, оскаржуваний акт Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області неможливо вважати рішенням, яке породжує, змінює або припиняє права та обов'язки позивача у сфері публічно-правових відносин, а відтак вони не підпадають під дію частини 1, пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб захисту права не відповідає його змісту та не підлягає розгляду у суді, суд доходить до висновку про наявність правовиих підстав для закриття провадження у справі №804/6165/16 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Феріт" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області в частині позовних вимог щодо визнання недійсним акта Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами відносно Товариства з додатковою відповідальністю "Феріт", яка проводилась у період з 06.06.2016р. по 29.06.2016р.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ч. 1 ст.157, ст.ст. 158 - 163, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження по справі №804/6165/16 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Феріт" до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області в частині позовних вимог щодо визнання недійсним акта Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами відносно Товариства з додатковою відповідальністю "Феріт", яка проводилась у період з 06.06.2016р. по 29.06.2016р. Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області, в частині виявлення порушень Товариства з додатковою відповідальністю "Феріт" вимог ст. 35 Закону України "Про охорону земель", ст. 164 Земельного кодексу України, ст.ст. Закону України "Про відходи", ст.ст. 44, 105 Водного кодексу України, а саме: на земельній ділянці біля цеху без відповідних дозволів розміщуються будівельні відходи.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали складено 12 грудня 2016 року.

Суддя (підпис) Р.А. Барановський
Ухвала не набрала законної сили станом на 12.12.16 Суддя З оригіналом згідно Суддя Р.А. Барановський Р.А. Барановський