Справа № 670/6/17
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 670/6/17

Головуючий у 1-й інстанції: Потапов О.О.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

16 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до сільського голови с.Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області Коваль Людмили Дмитрівни, Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області (далі - відповідач 1, 2) про порушення прав людини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач в січні 2017 року звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення №17/16 від 03.11.2016 ухвалене 9 сесією Нетечинецької сільської ради як таке, що винесено в незаконний спосіб, а саме в порушення приписів ст. 12 та ч.1 ст.116 ЗК України; визнати протиправними дії сільського голови с. Нетечинці Віньковецького району Хмельницької області Коваль Л. Д., пов'язані з неповідомленням заявниці про розгляд її заяви 03.11.2016; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Постановою Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27.02.2017 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 17-9/2016 дев'ятої сесії сьомого скликання Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області в частині відмови у виділенні ОСОБА_2 земельної ділянки для власного користування.

Зобов'язано Нетечинецьку сільську раду Віньковецького району Хмельницької області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 18.04.2016 про виділення земельної ділянки для власного користування.

Стягнуто на користь державного бюджету з Нетечинецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області судовий збір 640 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.04.2016 ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою про виділення їй ділянки землі поблизу її дому. На сесії сільської ради їй було відмовлено у виділені в користування цієї ділянки оскільки вказана ділянка виділена іншій особі - ОСОБА_4

Місцевий суд за позовом ОСОБА_2 залишив в силі рішення сесії (справа 670/376/16-а).

Суд апеляційної інстанції зобов'язав сільську раду с. Нетечинці переглянути подану ОСОБА_2 заяву від 18.04.2016 про надання дозволу на отримання в користування земельної ділянки, скасувавши рішення сесії сільської ради від 27.04.2016 в частині відмови в цьому ОСОБА_2

03.11.2016 таж сама заява була повторним предметом розгляду, про що позивачка дізналась із змісту висновку затвердженого начальником Віньковецького відділення поліції, де зазначено, що сесія сільської ради 03.11.2016 відмовила ОСОБА_2 в надані земельної ділянки пустир у зв'язку з тим, що до заяви № 73 від 18.04.2016 не додані документи, в яких було б вказано місце розташування, цільове призначення ділянки.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів та вважаючи їх протиправними, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення в частині стягнення моральної шкоди та визнання неправомірними дій сільського голови суд першої інстанції виходив з того, у судовому засіданні вина відповідачів не доведена як і не доведено заподіяння відповідачами моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких підстав.

Згідно ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Статтею 19 Закону № 393/96-ВР вказано, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, зокрема, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина.

Законом України "Про місцеве самоврядування" від 21.05.1997 № 280/97-ВР статтею 42 визначено повноваження сільського голови, серед яких, зокрема, організація в межах, визначених цим Законом, роботи відповідної ради та її виконавчого комітету (п. 2 ч. 4); забезпечення виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету (п. 12 ч. 4).

Як слідує з матеріалів справи, позивач з 2012 року має намір отримати спірну ділянку землі та оскаржувала порушення своїх прав в апеляційній інстанції, тому мала право формувати власну думку при перегляді її заяви 03.11.2016. Проте, її такого права позбавлено оскільне не повідомлено про розгляд її заяви.

Згідно пояснень завідуючої Нетечинецьким відділенням пошти, сільський голова особисто вручив їй листа для ОСОБА_2, проте, в той день поштова кореспонденція із відділення пошти не забиралась, а пізніше завідуюча Нетечинецьким відділенням пошти перебувала на лікарняному.

Таким чином, сільський голова вжив належних заходів для повідомлення позивача про розгляд її заяви, а тому, вина відповідача у тому, що цей лист не доставлено адресату відсутня.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, у задоволенні вимоги позивача про визнання неправомірними дій сільського голови, слід відмовити у зв'язку з відсутністю вини Нетечинецької сільської ради та сільського голови в неповідомленні ОСОБА_2 про місце і час розгляду її заяви.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 25 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1167, ст. 1173 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03. 1995 № 4 зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного суду України від 25.05.2001 № 5 та від 27.02.2009 №1, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до норм чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (п. 3 Постанови).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (п. 4 Постанови).

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 Постанови).

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано, у чому саме полягає заподіяна йому відповідачами моральна шкода. Ним не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з діями відповідачів.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем вимога про стягнення із відповідачів у солідарному порядку відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Віньковецького районного суду Хмельницької області від 27 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Сторчак В. Ю.