Справа № 2-а-53/11/1508
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2011 р.Справа № 2-а-53/11/1508

Категорія:10.3.3Головуючий в 1 інстанції: Пономаренко В.Д.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області на постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 01 березня 2011 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області про стягнення недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом про стягнення недоплаченої суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Також просила стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області недоплачену суму допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 12.10.2006 року по 12.10.2009 року включно в розмірі 13499,26 грн.

Постановою Великомихайлівського районного суду Одеської області від 01 березня 2011 року адміністративний позов було задоволено.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Великомихайлівської районної державної адміністрації Одеської області виконати перерахунок та доплатити позивачу недоплачену одноразову допомогу при народженні дитини та допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 12.10.2006 року по 12.10.2009 року включно в розмірі 13499,26 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права зазначене прохання скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачка є матірю ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 056484, виданим 25.10.2006 року.

У звязку з народженням дитини позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та має право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що у звязку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, позивачка з 2006 по 2009 мала право на отримання державної допомоги в розмірі, передбаченому ст.43 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".

Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року у справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.ст. 29, 36, ч.2 ст. 56, ч.2 ст. 62, ч.1 ст. 66, п.п.7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік, у тому числі п.14 ст. 71 в частині зупинення на 2007 рік дії ст. 12, ч.1 ст. 15 та п.3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 152 Конституції України - Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп позивачка мала право на отримання державної допомоги в розмірі, передбаченому Законом України "Про державну допомогу сімям з дітьми", що було вірно встановлено судом першої інстанції.

Щодо позовних вимог за 2008 рік, колегія суддів відмічає, що пунктом 23 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" були внесені зміни до Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми".

22 травня 2008 року Конституційний Суд України прийняв Рішення у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу I, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу I, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту Закону про Державний бюджет України), яким визнав неконституційними окремі положення цього Закону.

Разом з тим, питання конституційності п.23 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" не було предметом розгляду у вищевказаній справі і, відповідно, викладена у цьому пункті редакція Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" була чинною у 2008 році.

Згідно Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" (в редакції п.23 Розділу ІІ Закону України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України") ч.1 ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" викладено так:

"Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень", а пункт 3 розділу VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про державну допомогу сімям з дітьми" викладено так:

"Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року - 50 відсотками, з 1 січня 2009 року - 75 відсотками, з 1 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців".

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (в редакції 2008 року) на виконання ст.1 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" був затверджений "Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми", п.22 якого встановлено, що відповідно до ст. 15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року - 50 відсотками, з 01 січня 2009 року - 75 відсотками, з 01 січня 2010 року - 100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менш як 130 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що позивачці така допомога виплачувалась у розмірі не менш 130 грн. щомісячно, що відповідає вимогам Закону, у звязку з чим, позовні вимоги за 2008 рік не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог за 2009 рік, колегія суддів зазначає, що, відповідно до статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" N 835-VI допомога при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" та Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

Норми статті 46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" визнані неконституційними не були, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2009 рік є необґрунтованими.

Однак відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

Частиною 2 ст. 99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановлено істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

За частиною 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Тобто, внаслідок пропущення строків звернення до адміністративного суду для позивача наступають негативні юридичні наслідки.

Слід зауважити, що встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Про порушення своїх прав позивач достовірно усвідомлював в момент отримання суми допомоги по догляду за дитиною за 2006-2009 роки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав вказаний позов до суду 18 листопада 2010 року.

Тому, колегія суддів вважає, що на час звернення позивача до суду, чинними положеннями ч. 1 ст. 100 КАС передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

З урахуванням того, що колегія суддів не вбачає підстав для поновлення строку звернення до суду згідно ч.1 ст.100 КАС України, необхідно залишити без розгляду вимоги позивача в частині проведення перерахунку та доплати позивачу допомоги при народженні дитини за період з 12.10.2006 року по 12.10.2009 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті постанови порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.3 ч.1 ст. 198; п.4 ч.1 ст. 202; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Великомихайлівської районної державної адміністрації задовольнити.

Постанову Великомихайлівського районного суду Одеської області від 01 березня 2011 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням до Вищого адміністративного суду України в порядку статті 212 КАС України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян