Справа № 371/1416/16-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2017-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 371/1416/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Пархоменко В.М.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області на постанову Миронівського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області, в якому, з урахуванням подальших уточнень, просив суд: визнати протиправним і скасувати рішення №65 Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області від 22 листопада 2016 року про відмову у призначенні йому пенсії за вислугою років та протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугою років згідно Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ та зобов'язати відповідача призначити, здійснити перерахунок та виплату з 05 травня 2015 року пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991року № 1789-ХІІ із розрахунку 86% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією без обмеження її максимального розміру, відповідно до довідки №38 виданої ГПУ 05 травня 2015 року.

Постановою Миронівського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області №65 від 22 листопада 2016 року про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991року № 1789-Х11; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Миронівському районі Київської області призначити ОСОБА_2 з 15 листопада 2016 року пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 5 листопада 1991 року №1789-Х11 у розмірі 86% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи без обмеження її максимального розміру, але з урахуванням здійснених виплат пенсії по інвалідності другої групи.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач в період із 17 липня 1998 року по 05 травня 2015 року працював в органах прокуратури України на різних посадах:

17 липня 1998 року в порядку передбаченому Законом України "Про прокуратуру" був прийнятий на роботу в Київську транспортну прокуратуру і призначений на посаду старшого помічника Київського транспортного прокурора Центрально-Української транспортної прокуратури, наказ №169;

До 21 квітня 1999 року виконував функціональні обов'язки працівника прокуратури України, що діяли на той час, і займав різні посади у Центрально-Українській транспортній прокуратурі й прокуратурі міста Києва.

21 серпня 2002 року повернувся на роботу в прокуратуру, у порядку передбаченому Законом України "Про прокуратуру" і був прийнятий на посаду помічника прокурора Солом'янського району м. Києва, наказ 1003.

До 05 травня 2015 року виконував функціональні обов'язки працівника прокуратури України, що діяли на той час, і займав посади заступника прокурора району, прокурора району, заступника начальника відділу, начальника відділу у прокуратурах міста Києва та Київській області, а також прокурора відділу у Генеральній прокуратурі України.

15 листопада 2016 року він звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за вислугою років та додав до заяви пакет необхідних документів.

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області №65 від 22 листопада 2016 року позивачу у призначенні пенсії за вислугою років відмовлено, посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень ЗаконуУкраїни "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213, відповідно до якого у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються згідно із законами України, у тому числі відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Не погоджуючись з таким рішенням Управління, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, прийшов до висновку про необґрунтованість відмови відповідача у призначенні пенсії за вислугою років, оскільки призначення пенсії позивачу має здійснюватись виходячи з норм ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, аргументуючи свою позицію наступним.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих було передбачено ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05.11.1991.

Разом з тим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від №1697-VII 14.10.2014, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Підпунктом 1 п. 3 Прикінцевих положень Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України «Про прокуратуру» (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., № 53, ст. 793, № 50, ст. 474; 1995 р., № 11, ст. 71, № 34, ст. 268; 2001 р., № 9, ст. 38, № 44, ст. 233; 2002 р., № 17, ст. 117, ст. 125; 2003 р., № 29, ст. 233, № 30, ст. 247; 2004 р., № 8, ст. 66; 2005 р., № 2, ст. 32, № 6, ст. 132, № 11, ст. 198; 2006 р., № 1, ст. 18, № 19 - 20, ст. 156; 2007 р., № 7 - 8, ст. 66, № 33, ст. 442; 2008 р., №№5 - 8, ст. 78, № 48, ст. 357; 2010 р., № 37, ст. 497, №№ 41 - 45, ст. 529; 2011 р., № 23, ст. 160, № 30, ст. 279; 2012 р., № 12 - 13, ст. 82; 2013 р., № 14, ст. 89, № 21, ст. 208, № 37, ст. 490, №39, ст.517; 2014 р., № 11, ст. 132,№ 17, ст. 593, № 20 - 21, ст. 745, № 22, ст. 816; із змінами, внесеними Законом України від 14.08.2014 № 1642-VII), крім пункту 8 частини 1 статті 15, частини 4 статті 16, абзацу 1 частини 2 статті 46 2, статті 47, частини 1 статті 49, частини 5 статті 50, частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1, частини 3 статті 51-2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

У свою чергу, частини 3, 4, 6 та 11 статті 50-1 (у редакції вказаних змін, що була вже чинною на момент звернення позивача до пенсійного органу (09 грудня 2016 року) передбачали наступне:

- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі (ч. 3);

- середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат на 60. Коригування зазначених виплат проводиться із застосуванням коефіцієнта загального підвищення розмірів посадового окладу, надбавок до нього за класний чин. Посадовий оклад, надбавки за класний чин і вислугу років під час призначення пенсії враховуються в розмірах, установлених на дату звернення за пенсією (ч. 4);

- до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (ч. 6);

- особи, звільнені з роботи в порядку дисциплінарного стягнення з позбавленням класного чину або позбавлені класного чину за вироком суду, втрачають право на пенсійне забезпечення за вислугою років. Права на одержання пенсії, передбаченої цією статтею, позбавляються також особи, звільнені з роботи у зв'язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов'язаного з корупцією. У таких випадках пенсія прокурорам і слідчим призначається на загальних підставах (ч. 11).

Отже, на момент звернення позивача із заявою за призначенням пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовано іншою нормою - статтею 86 Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Частиною 1 статті 86 зазначено Закону № 1697-VII передбачено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років

Відповідно до ч. 6 ст. ст. 86 Закону № 1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Як свідчать матеріали справи, загальний стаж роботи позивача станом на день звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугою років становить 21 рік 04 місяці і 19 днів, з них стаж роботи в органах прокуратури складає 13 років 05 місяців 16 днів.

Оскільки на час звернення позивача за призначенням пенсії втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991, а відповідно до ст. 86 діючого Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку особи за наявності станом з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років, позивачу було правомірно відмовлено у такому призначенні.

З огляду на викладене, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач при наявності необхідного стажу має право звернутись за призначенням пенсії за вислугою років відповідно до діючого Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Посилання позивача на те, що відповідно до статті 22 Конституції України відмова пенсійного органу у здійсненні призначення пенсії позивача приводить до звуження змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення не приймається судом до уваги, оскільки саме Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту, а наслідки внесення змін до законодавства, що врегульовували правовідносини, пов'язані з пенсійним забезпеченням державних службовців не відносяться до компетенції відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для призначення пенсії позивачу на підставі ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», як скаржник просить у своєму адміністративному позові, та приймає до уваги доводи апелянта щодо зміни законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 206 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Миронівському районі Київської області - задовольнити.

Постанову Миронівського районного суду Київської області від 01 березня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 16.05.2017.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.