Справа № 725/1544/17
Суддя: Стоцька Л. А.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/1544/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2017 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю

секретаря: Слободян В.О.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Рачук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил.

Посилався на те, що 24.02.2017 року заступником начальника Чернівецької митниці ДФС було винесено постанову у справі про порушення митних правил №0165/408020301/17, якою його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.481 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Вказаною постановою було встановлено, що він перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України більше ніж на десять діб.

Вважає доводи суб'єкта владних повноважень щодо порушення ним порядку тимчасового ввезення транспортного засобу безпідставними, оскільки 08 грудня 2015 року ним було вивезено автомобіль марки «Jaguar S Tape» р.н. НОМЕР_1.

Із постановою він не погоджується та вважає її незаконною та такою, що не відповідає обставинам події та була винесена за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів.

Просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил №0165/408020301/17, якою його було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.481 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснила, що оскаржувана постанова відповідає вимогам закону. Просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 31.01.2017 року державним інспектором ВМО пункту пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці ДФС відносно позивача було складено протокол про порушення митних правил №0165/408020301/17.

Як вбачається із змісту протоколу, інспектором було виявлено порушення: згідно інформації, яка міститься в програмно інформаційному комплексі «Облік транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення» ЕАІС ДМСУ, було встановлено, що 29.11.2015 року громадянин Румунії ОСОБА_3 ввіз на митну територію України через пункт пропуску «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці ДФС легковий автомобіль марки «Jaguar S Tape» р.н. НОМЕР_1 в режимі тимчасового ввезення в термін до одного року. Станом на 31.01.2017 року ОСОБА_3 не вивіз з митної території України транспортний засіб іноземної реєстрації марки «Jaguar S Tape» р.н. НОМЕР_1.

Постановою по справі про порушення митних правил №0165/408020301/17 від 24.02.2017 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.481 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000 гривень (а.с.3-4).

За змістом ч.3 ст.481 Митного кодексу України особа притягається до відповідальності у разі перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, з об'єктивної сторони правопорушення, передбачене ч.3 ст. 485 МК України характеризується вчиненням дій, які полягають, зокрема, у не вивезенні у встановлений термін товарів з митної території України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборівз урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства встановлена презумпція вини суб'єкта владних повноважень, що означає його обов'язок довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні копії паспорта громадянина Румунії ОСОБА_3, позивач 08.12.2015 року перетнув митний кордон України у пункті пропуску «Порубне». У поданій до суду позовній заяві позивач вказував на те, що 08.12.2015 року він вивіз за межі України транспортний засіб марки «Jaguar S Tape» р.н. НОМЕР_1, який було ним ввезено 29.11.2015 року (а.с.6).

На запит суду відповідачем було надано відомості щодо перетину митного кордону ОСОБА_3, у яких відомості щодо перетину останнім кордону 08.12.2015 року відсутні.

Жодних пояснень з приводу перетину ОСОБА_3 08.12.2015 року митного кордону на пункті пропуску «Порубне» представник відповідача у судовому засіданні не надала.

Вирішуючи питання, щодо правомірності притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, суд також виходить із вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження відповідача про перевищення строку тимчасового ввезення товару на митну територію України позивачем, що всі сумніви мають тлумачитися на користь такої особи.

Такий обов'язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»(№ 475/97-ВР).

У пункті 1 ст. 1 цього Закону зазначено, що «Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини»від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain»від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов'язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов'язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Окрім зазначеного, у поданій до суду заяві ОСОБА_3 посилався на те, що є громадянином Румунії та не в повній мірі володіє українською мовою, не вміє читати на українській мові, йому не було роз'яснено право користуватися послугами перекладача та користуватися юридичною допомогою захисника.

З досліджених матеріалів справи про порушення митних правил, що були надані представником відповідача суду, судом встановлено, що під час розгляду справи по порушення митних правил ОСОБА_7 не було надано перекладача, протокол про порушення митних правил та постанову про притягнення останнього до відповідальності йому не було надано на ознайомлення зрозумілою для нього мовою.

При розгляді провадження, учасник якого не володіє чи недостатньо володіє державною мовою, суд повинен враховувати правові позиції ЄСПЛ. Право на безоплатну допомогу перекладача застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження. Зокрема, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в судi, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд (п. 48 рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1978 року у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН»).

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, суб'єктом владних повноважень не було доведено правомірності свого рішення, внаслідок чого не було спростовано твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що Чернівецькою митницею ДФС не було дотримано порядку провадження у справах про порушення митних правил, а тому вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.49,50,51, 383, 395, 485 МК України, ст.ст. 3, 6, 8, 9, 10, 11, 70, 71, 72, 79, 86, 122, 158-163, 167, 171-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови в справі про порушення митних правил - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України №0165/408020301/17 від 24.02.2017 року, якою ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.481 Митного кодексу України.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Стоцька Л. А.