Справа № 468/207/17-а
Суддя: Вжещ С. І.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/207/17-а
Провадж.№ 2-а/481/7/2017
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2017 року Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Вжещ С.І.,

при секретарі Юхименко Т.М.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Баштанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської областіпро зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду із адміністративним позовом до ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської області , в якому просив:

- зобовязати відповідача до стажу роботи позивача, що дає право визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання, зарахувати половину терміну навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечнікова ( з 01.09.1987 р.по 19.06.1992 р.), що складає 2 роки 5 місяців 3 дні; календарний період проходження строкової військової служби 1 рік 4 місяці 21 день.

- зобовязати відповідача провести перерахунок та виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді Желєзному І.В. з 04 жовтня 2016 року у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, зарахувавши Позивачу до стажу роботи на посаді судді календарний період проходження військової служби - 1 рік 4 місяці 21 день, половину терміну навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечнікова( з 01.09.1987 р.по 19.06.1992 р.), що складає 2 роки 5 місяців 3 дні, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження граничним розміром, на підставі довідок Миколаївського окружного адміністративного суду про заробітну плату(грошове утримання) судді, який працює на відповідній посаді, яка з 1 грудня складає 25600 гривень.

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що у період з 22 грудня 1993 року по 10.12.2009 року він працював суддею Баштанського районного суду Миколаївської області, а з 11 грудня 2009 року по 03.10.2016 року суддею Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області. На підставі постанови Верховної Ради України № 1600-VIII від 22.09.2016 року та відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області № 114-к від 03.10.2016 року, позивача звільнено з посади заступника голови Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку. Позивач звернувся до відповідача про призначення щомісячного довічного грошового утримання. Однак, нарахування довічного грошового утримання проведено без врахування періоду проходження строкової військової служби у Збройних Силах СРСР( 1 рік 4 місяці 21 день) та половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечнікова (2 роки 5 місяців 3 дні). Не погоджуючись із вказаними діями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відповідач, подав на позов свої заперечення, згідно яких просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свої заперечення представник відповідача вказує, що на час звернення позивача за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, чинним законодавством не передбачено зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання та період проходження строкової військової служби, а також відсутністю правових підстав для проведення перерахунку довічного грошового утримання судді, у зв'язку зі зміною грошового забезпечення судді, без обмеження граничним розміром, що не може перевищувати 10740 гривень

В процесі розгляду справи, ухвалою від 19.04.2017 року, було замінено відповідача ОСОБА_3 Пенсійного фонду України в Баштанському районі Миколаївської області на його правонаступника Баштанське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області.

Судом встановлено, що позивач у період з 22 грудня 1993 року по 10.12.2009 року працював суддею Баштанського районного суду Миколаївської області, а з 11 грудня 2009 року по 03.10.2016 року суддею та заступником голови Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області. На підставі постанови Верховної Ради України № 1600-VIII від 22.09.2016 року та відповідно до наказу голови Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області № 114-к від 03.10.2016 року, позивача звільнено з посади заступника голови Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.15).

4.10.2016 року позивачу призначена виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 84% грошового утримання судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 22 роки 9 місяців 13 днів( протокол № 785 від 07.10.2016 року) .

При розрахунку розміру довічного грошового утримання відповідачем не враховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці час проходження позивачем з 01.08.1985 року по 22.12.1986 року строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (1 рік 4 місяці 21 день), половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою на юридичному факультеті(Одеського державного університету імені Мечнікова з 1 вересня 1987 року по 19 червня 1992 року (2 роки 5 місяців 3 дні).

Факт проходження позивачем військової служби, навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі відповідачем не оскаржується та підтверджується наявними в матеріалах справи копією трудової книжни сері БП-1 № 9068341 від 06.05.1987 року( а.с.21,22), диплома серії ФВ № 734893 від 25.06.1992 року (а.с.20), довідкою від 30.01.2017 року Миколаївського окружного адміністративного суду № 2 .

Згідно ч.1 ст.126 Конституції України, незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і Законами України.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України № 1402-VII), який набрав чинності 30.09.2016 року, право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

На час виходу позивача у відставку( 22.09.2016 року) був чинним Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України № 2453-VI), згідно ст. 120 якого було передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст..135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до ч.2 ст.141 Закону України № 2453- VI, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія.

Згідно положень ч.1 ст.135 Закону України № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI, (з урахуванням Рішення ОСОБА_4 Суду України від 08.06.2016 №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Як встановлено судом, 22 грудня 1993 року позивач був обраний суддею Баштанського районного суду Миколаївської області.

На той час діяв Закон України від 15.12.1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (далі - Закон України № 2862-XII), положення ст. 43 якого передбачали, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді. До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865»Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року № 545, до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Зазначена позиція висловлена у роз'ясненні ОСОБА_4 Суду України у Рішенні №8-рп/2005.

Також, у відповідності до Указів Президенкта України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку і навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Пункт 11 Перехідних положень Закону України № 2453-VI (редакція до 25.03.2015 року) передбачає, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби та роботи на прокурорських посадах.

Станом на час дії указаних нормативно-правових актів позивач вже мав стаж роботи на посаді судді більше 10 років.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до пункту 8 частини 4 статті 48 Закону України № 2453-VI , незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді (ч. 6 ст. 47 Закону).

ОСОБА_4 Суд України в рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, ОСОБА_4 Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". ОСОБА_4 Суд України також підкреслив,що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, працюючи суддею, мав законні сподівання на зарахування періоду проходження строкової військової служби та половину періоду навчання у вищому юридичному навчальному закладі до стажу роботи, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді і які були у подальшому звужені.

Суд зазначає, що внесенням змін у Закон України №№ 2453-VI , шляхом викладення його у новій редакції Законом України від 12.02.2015 року № 192- VII «Про забезпечення права на справедливий суд» (набрав чинності 29.03.2015) було виключено пункт 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI, який передбачав визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. На момент набрання чинності Закону України № 192-VII (29.03.2015 року) у позивача вже був в наявності стаж, який давав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, так як згідно довідки Миколаївського окружного адміністративного суду № 2 від 30.01.2017 року ( а.с.17) судді Желєзному Ігорю Вікторовичу з 28.02.2010 року по грудень 2011 року включно Миколаївським окружним адміністративним судом виплачувалось щомісячне грошове утримання як працюючому судді, до стажу роботи якого було враховано роботу на посаді судді - 16 років 2 місяці 6 днів; половина терміну навчання у вищому навчальному закладі 2 роки 5 місяців 3 дні; період проходження строкової військової служби - 1 рік 4 місяці 21 день .

Втрата чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» та Указів Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та № 1061/2002 від 25.11.2002 року "Про внесення змін до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584" стосується неможливості зарахування до стажу роботи судді тих періодів, які виникли в трудовій діяльності осіб після втрати чинності пункту 11 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України № 2453-VI та вказаних вище нормативно-правових актів.

Крім того, Верховна Рада України звільнила позивача з посади судді, у зв'язку з поданням заяви про відставку, а не з інших підстав, тим самим вищий законодавчий орган країни не заперечував наявність у позивача стажу роботи судді більше 20 років, необхідного для виходу у відставку.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, слід врахувати час проходження позивачем з 01.08.1985 року по 22.12.1986 року строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (1 рік 4 місяці 21 день) та половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечнікова з 01.09.1987 року по 19.06.1992 р. (2 роки 5 місяців 3 дні).)

Таким чином, оскільки загальний стаж роботи на посаді судді в сукупності складає 26 років 07 місяців 04 дні, то позивач має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків грошового утримання працюючого судді (а.с.34).

Вирішуючи позов в частині зобовязання проведення перерахунку довічного грошового утримання судді з 1.12.2016 року, в звязку зі зміною грошового забезпечення суддів, яка складає 25600 гривень, суд приходить до наступного.

Позивачем в позові зазначено, що він двічі звертався до відповідача з заявами про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у звязку зі зміною грошового забезпечення суддів з 01.12.2016 року , а саме 01.12.2016 року № 915 та 26.01.2017 року, подавши довідку від 01.12.2016 року № 13340/05-16 про грошове утримання судді на відповідній посаді, видану Миколаївським окружним адміністративним судом.

Відповідачем позивачу надано відповідь 09.12.2017 року № 12/1 про те, що з набранням чинності Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій та статус суддів», втратив чинність Закон України від 07.07.2010 року № 2453- VII «Про судоустрій і статус суддів» крім положень, зазначених у пунктах 7,23,25,36 розділу XII Закону № 1402-VIII. Рішення ОСОБА_4 Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 щодо неконституційності деяких статей, приймалось стосовно положень Закону № 2452-VI. Відповідно до ч.4 ст.142 Закону № 1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Згідно Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» тимчасово, у період з 1 січня 2016 р по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір, зокрема, щомісячного довічного грошового утримання, призначеного (перерахованого) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може перевищувати 10 740 гривень. Відтак, при зверненні за перерахунком, проводився такий перерахунок з урахуванням ч.4 ст.142 Закону № 1402-VIII, при цьому, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання не може перевищувати 10740 гривень. Виходячи з того, що ОСОБА_2 з 04.10.2016 року призначене довічне грошове утримання без обмеження граничного розміру , а при проведенні його перерахунку, його розмір буде обмежений, відповідач вважав недоцільним проведення перерахунку з 01.12.2016 року.

У відповіді від 08.02.2017 року № 24-2-ПЗ зазначив, що з 1 січня 2017 року набрав чинності закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774. Зазначеним законом було внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01.01.2017 року встановлено обмеження щомісячного грошового утримання максимальним розміром 10740 гривень та особливий порядок виплати в період роботи. Щомісячне довічне грошове утримання, яке перераховане з 01.01.2017 року, обмежується максимальним розміром 10740 грн. та застосовується особливий порядок виплати. З 05.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про Вищу раду правосуддя», яким врегульовані питання пенсійного забезпечення суддів у 2017 році, скасовано зміни внесені до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» з 01.01.2017 року. Тому з 05.01.2017 року відповідно до Закону № 1798 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується без обмеження максимальним розміром та без урахування особливого порядку виплати в період роботи.

Згідно з ст..22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів гарантована статтею 126 Конституції України. Однією зі складових елементів незалежності судової влади є матеріальне забезпечення судді, в тому числі і у випадку звільнення судді у відставку.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону № 2453 судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

Згідно п. 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус судів» № 1402 у разі зміни розміру складових суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, згідно статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» тимчасово, у період з 1 січня 2016 р по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір, зокрема, щомісячного довічного грошового утримання, призначеного (перерахованого) відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не може перевищувати 10 740 гривень .

В своєму Рішенні ОСОБА_4 Суд України по справа № 1-8/2016 від 08.06.2016 року - дійшов висновку, що виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів. Таку ж правову позицію ОСОБА_4 Суд України висловив у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 (пункти 5,7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону 2452.

Відповідно до рішення Конституційного суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016, ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI підлягає застосуванню у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» віж 12.02.2015 року № 192-VII, а саме:. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Вищевказаним рішенням законодавчо підтверджено право і обов'язок відповідача на здійснення перерахунку довічного грошового утримання.

Крім того, відповідно до ст.ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції України не допускається.

Відповідно до вимог ч.2 ст.11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відмова відповідача в задоволенні заяв позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.12.2016 року є, прийнятою без врахування норм Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», якими визначені гарантії незалежності суддів, що мають суттєве значення при вирішенні цього питання. Тому суд, вийшовши за межі позовних вимог, вважає, що відмову відповідача в задоволенні заяв позивача про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 01.12.2016 року, слід визнати протиправною.

Як наслідок визнання протиправною відмови в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, належить зобовязати відповідача зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці час проходження з 01.08.1985 року по 22.12.1986 строкової військової служби у Збройних Силах СРСР (1 рік 4 місяці 21 день ), половини строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою (на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечнікова) з 01.09.1987 р. по 19.06.1992 р. , що складає 2 роки 5 місяців 3 дні, що з урахуванням часу роботи на посаді судді Баштанського районного суду Миколаївської області та Миколаївського окружного адміністративного суду з 21 грудня 1993 року по 03 жовтня 2016 року, в сукупності складає 26 років 7 місяців 04 дні, визначених згідно розрахунку та подання Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області та здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу роботи за вислугою років в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04.10.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

А також зобовязати відповідача, провести позивачу перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці у звязку зі зміною грошового забезпечення суддів з 01.12.2016 року, за довідкою від 01.12.2016 року № 13340/05-16 про грошове утримання судді на відповідній посаді, видану Миколаївським окружним адміністративним судом.

Відповідно до ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною в справі.

З урахуванням викладеного з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в сумі 640 гривень.

Керуючись ст.ст. 8, 22, 55, 64, 95, 124, 142 Конституції України та ст.ст.2, 6, 9, 79,158-163, 183-2 КАС України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Баштанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області про зобовязання вчинити певні дії, задовольнити .

Визнати протиправною відмову Баштанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2.

Зобовязати Баштанське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, час проходження з 01.08.1985 року по 22.12.1986 строкової військової служби у Збройних Силах СРСР , що складає 1 рік 4 місяці 21 день, половину строку навчання в вищому юридичному навчальному закладі за денною формою (на юридичному факультеті Одеського державного університету імені Мечнікова) з 01.09.1987 р. по 19.06.1992 р. , що складає 2 роки 5 місяців 3 дні, що з урахуванням часу роботи на посаді судді Баштанського районного суду Миколаївської області, судді та заступника голови Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області з 21 грудня 1993 року по 03 жовтня 2016 року, в сукупності складає 26 років 7 місяців 04 дні та здійснити перерахунок і виплату йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням вказаного стажу роботи за вислугою років в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, починаючи з 04.10.2016 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобовязати Баштанське обєднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці, в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у звязку зі зміною грошового забезпечення суддів з 01.12.2016 року, за довідкою від 01.12.2016 року № 13340/05-16 про грошове утримання судді на відповідній посаді, видану Миколаївським окружним адміністративним судом, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути з Баштанського обєднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області за рахунок бюджетних асигнувань понесені позивачем судові витрати в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови в повному обсязі.

Суддя