Справа № 826/16293/16
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2017 року м.Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Борейка Д.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - Відповідач) про поновлення на попередній роботі в Державній фіскальній службі; стягнення з Відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу, починаючи 21.09.2016 року до дня поновлення на роботі.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача та його представника, заперечення представника Відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом від 02 квітня 2013 року №57-о Міністерства доходів і зборів України (Державна фіскальна служба України) «Про призначення працівників» Позивача призначено на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу перевірок якості податкового та митного аудиту управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту.

Згідно наказу від 20 вересня 2016 року №3196-о Позивача звільнено з посади головного державного ревізора - інспектора відділу планування та координації контрольно-перевірочної роботи управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту, у зв`язку із зміною організаційної структури та скорочення штатної чисельності працівників на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Підставою для видання оскаржуваного наказу було зміна організаційної структури та скорочення штатної чисельності Державної фіскальної служби України відповідно наказу ДФС від 02.11.2015 року №834 «Про затвердження Плану заходів із скорочення штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби», наказу від 30.12.2015 року №1022 «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України, штатного розпису на 2016 рік від 26.01.2016 року.

За приписами п.12 ч.4 ст.19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату центрального органу виконавчої влади (якщо інше не передбачено законом).

Відповідно пп.14 п.11 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №236, голова ДФС призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців апарату ДФС (якщо інше не передбачено законом).

Згідно ст.11 Закону України «Про державну службу» державні службовці мають право користуватися правами і свободами, які гарантуються громадянам України Конституцією і законами України.

Положеннями статті 18 Закону України «Про державну службу» встановлено, що у державному органі залежно від чисельності персоналу утворюється структурний підрозділ або вводиться посада спеціаліста з питань персоналу (далі - служба управління персоналом) з прямим підпорядкуванням керівнику державної служби. Обов'язки служби управління персоналом можуть бути покладені на одного з державних службовців органу.

Служба управління персоналом забезпечує здійснення керівником державної служби своїх повноважень, відповідає за реалізацію державної політики з питань управління персоналом у державному органі, добір персоналу, планування та організацію заходів з питань підвищення рівня професійної компетентності державних службовців, документальне оформлення вступу на державну службу, її проходження та припинення, а також виконує інші функції, передбачені законодавством.

Служба управління персоналом у питаннях реалізації державної політики у сфері державної служби керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Типове положення про службу управління персоналом затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно п.п.2 п.1 розділу ІІ Типового положення про службу управління персоналом державного органу, затвердженого наказом Національного агентства України з питань державної служби від 03.03.2016 року №47, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.03.2016 року №438/28568, серед основних завдань служби управління персоналом є: реалізація державної політики з питань управління персоналом у державному органі; забезпечення здійснення керівником державної служби своїх повноважень з питань управління персоналом.

Підпунктами 27, 42 пункту 2 розділу ІІ того ж Положення служба управління персоналом відповідно до покладених на неї завдань: забезпечує підготовку матеріалів щодо призначення на посади та звільнення персоналу державного органу та проводить іншу роботу, пов'язану із застосуванням законодавства про працю та державну службу.

Із витягу з наказу №57-о від 02.04.2013 року «Про призначення працівників» вбачається, що відповідно Указу Президента України №726/2012 від 24.12.2012 року «Про деякі заходи з оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» у зв`язку з утворенням Міністерства доходів і зборів України шляхом реорганізації Державної митної служби України та Державної податкової служби України призначено в порядку переведення з 02 квітня 2013 року Позивача на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок якості податкового та митного аудиту управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Міністерства доходів і зборів України з посадовим окладом згідно з штатним розписом у розмірі 1785 гривень на місяць, як таку, що перебуває в кадровому резерві.

Головного державного ревізора-інспектора відділу перевірки якості податкового та митного аудиту управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_2 у зв`язку зі змінами організаційної структури та штатного розпису Міністерства доходів і зборів з 17 червня 2014 року переведено на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірки якості аудиту управління методології та якості аудиту Департаменту податкового та митного аудиту Міністерства доходів і зборів України з посадовим окладом згідно з штатним розписом у розмірі 1955 гривень на місяць, що підтверджується копією витягу з наказу від 17.06.2014 року №1755-о.

З 01.08.2014 року відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №160 «Про утворення Державної фіскальної служби України» у зв`язку з утворенням Державної фіскальної служби України шляхом перетворення Міністерства доходів і зборів України ОСОБА_2 переведено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу перевірки якості аудиту управління методології та якості аудиту Департаменту податкового та митного аудиту Міністерства доходів і зборів України на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу планування та координації контрольно-перевірочної роботи управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби України з посадовим окладом згідно з штатним розписом у розмірі 1955 гривень на місяць.

30.12.2015 року наказом Державної фіскальної служби України №1022 «Про скорочення чисельності та введення в дію Структури апарату Державної фіскальної служби України» з метою виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року №840 «Про внесення змін у додаток 1 до постанови КМУ від 05.04.2014 року №85» та у зв`язку з погодженням 07.12.2015 року Міністром фінансів України затвердженої Головою ДФС Структури Державної фіскальної служби України, керуючись Положенням про Державну фіскальну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року №236, скорочено штатну чисельність апарату Державної фіскальної служби України на 30 відсотків, або на 656 шт. одиниць. Введено у дію Структуру апарату Державної фіскальної служби України. Реорганізовано Департамент податкового та митного аудиту (100 шт. од.) у Департамент аудиту (75 шт. од.) та скорочено його штатну чисельність на 25 шт. од. (п. 3.11 Наказу).

11.02.2016 року наказом Державної фіскальної служби України №129 «Про делегування повноважень» Голова ДФС України Насіров Р.М. уповноважив директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом Кропив`янську О.Є. на надання працівникам апарату офіційних попереджень про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст.40 КЗпП України та пропозицій щодо працевлаштування працівників апарату відповідно п.49-2 КЗпП України.

Також, відповідно наказу ДФС України від 29.04.2016 року №1792-о «Про делегування повноважень» Голова ДФС України Насіров Р.М. уповноважив виконуючого обов`язки директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом Лозову Л.П. на надання працівникам апарату офіційних попереджень про наступне вивільнення у зв`язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності згідно п.1 ст.40 КЗпП України і п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», та пропозицій, в тому числі у письмовій формі, щодо працевлаштування працівників апарату відповідно п.49-2 КЗпП України.

У п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» зазначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Статтею 1 КЗпП України визначено, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Положеннями статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Вимоги частин першої - третьої цієї статті не застосовуються до працівників, які вивільняються у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, пов'язаними з виконанням заходів під час мобілізації, на особливий період.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Відповідно п.19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року передбачено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади в цій же установі, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Із матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2016 року Позивач отримала попередження про наступне вивільнення із займаної посади головного державного ревізора-інспектора відділу планування та координації контрольно-перевірочної роботи управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби України з 20 липня 2016 року згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України та пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України.

При цьому інша робота за відповідною професією чи спеціальністю Позивачу не пропонувалась у зв'язку з відсутністю вакантних посад (а.с.7).

19.09.2016 року ОСОБА_2 - головному державному ревізору - інспектору відділу планування та координації контрольно-перевірочної роботи управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби України, запропоновано наступні наявні посади відповідно до штатного розпису Державної фіскальної служби України: Головного державного інспектора відділу обліку об`єктів оподаткування управління реєстрації та обліку платників Департаменту обслуговування платників на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_6 та відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_7; Провідного інспектора відділу документообігу вхідної кореспонденції управління організації документування і роботи з документами Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури; Провідного інспектора відділу документообігу та архіву управління організації документування і роботи з документами Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури; Провідного інженера відділу організації будівництва управління організації будівництва, експлуатації та управління майном Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури; Головного державного інспектора відділу управління майном та соціального забезпечення управління організації будівництва, експлуатації та управління майном Департаменту матеріального забезпечення та розвитку інфраструктури на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_8; Головного державного інспектора відділу організації роботи територіальних органів по супроводженню податкових спорів управління супроводження судових спорів Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_9; Головного державного ревізора - інспектора відділу координації та аналізу Департаменту внутрішнього аудиту на період відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_10; Головного державного інспектора відділу бюджетування підвідомчих установ і підприємств та фінансового супроводження в рамках міжнародного співробітництва управління бюджетування та методології Департаменту фінансування, бухгалтерського обліку та звітності.

Вказані посади були тимчасово вільними у зв'язку з тим, що працівники, які їх займали перебувають у відпустці для догляду за дитиною, а тому не вважаються вакантними.

У штатному розписі на 2016 рік Державної фіскальної служби України, погодженого заступником Міністра фінансів України 26.01.2016 року, заплановано 5 посад головного державного ревізора-іспектора у відділі якості аудиту, що за функціональними обов'язками та посадовою інструкцією є аналогічною із раніше займаною посадою Позивача.

Згідно наказів від 22.07.2016 року №2698-0 головного державного ревізора-інспектора відділу організації та супроводження перевірок платників податків управління податкового аудиту Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби України ОСОБА_11 на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу тематичних перевірок Департаменту внутрішнього аудиту Державної фіскальної служби України; 25.07.2016 року №2717-о переведено начальника управління аудиту фінансових установ та валютного контролю Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби ОСОБА_12 на посаду головного державного інспектора відділу узагальнення судової практики управління супроводження судових спорів Департаменту адміністративного оскарження та судового супроводження Державної фіскальної служби України, проте ці вакантні посади Позивачу не пропонувались.

12 травня 2017 року на запит апеляційного суду Відповідачем надано додаткові докази у справі, зокрема, список вакансій за період з 20.05.2016 року по 18.09.2016 року, з якого вбачається, що станом на 16 вересня 2016 року у відділу Департаменту податків і зборів з фізичних осіб було вакантна посада «головний державний ревізор-інспектор відділу адміністрування податків із самозайнятих осіб управління адміністрування податків і зборів з фізичних осіб»; у відділі тематичних перевірок Департаменту внутрішнього аудиту вакантна посада «головний державний ревізор інспектор відділу розгляду скарг».

Між тим, Відповідачем не надано доказів та представник Відповідача у судовому засіданні не змогла пояснити чому Позивачу не пропонувалися вказані вакантні посади у Державної фіскальної служби України.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Відповідачем порушено вимоги чинного законодавства щодо порядку вивільнення працівників.

Статтею 42 КЗпП України визначено, що при скороченості штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Зі змісту ст.42 КЗпП України вбачається, що переважне право на залишення на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації виникає у більш кваліфікованих працівників, які мають тривалий безперервний стаж роботи на відповідному підприємстві, установі, організації та працівникам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Так, Позивач тривалий час працювала в Державній фіскальній службі України (податковому органі), підвищувала свою кваліфікацію, однак апелянтом не надано суду у встановленому порядку належних доказів, про те, що особи, які були прийняті на рівнозначні посади мають вищу продуктивність праці чи кваліфікацію.

Колегія суддів вважає, що Державною фіскальною службою України не було дотримано вимоги законодавства в частині звільнення працівника, а тому а тому позовна вимога щодо поновлення ОСОБА_2 на попередній посаді підлягає задоволенню.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст.196 КАС України апеляційний розгляд здійснюється колегією суддів у складі трьох суддів за правилами розгляду справи судом першої інстанції з урахуванням особливостей, встановлених цією главою.

Положеннями ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З урахуванням наведених правових норм, колегія суддів вважає за можливе з метою повного захисту прав та інтересів Позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 20 вересня 2016 року №3196-о про звільнення ОСОБА_2.

Відповідно вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, порушене Відповідачем право ОСОБА_2 на проходження публічної служби підлягає відновленню шляхом її поновлення на посаді головного державного ревізора - інспектора відділу планування та координації контрольно-перевірочної роботи управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби України з 21.09.2016 року.

В частині вирішення спору про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується наступним.

Частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Із пункту 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року у справі №21-395а13.

Згідно довідки Державної фіскальної служби України від 13 грудня 2016 року №1280 середня заробітна плата ОСОБА_2 за період з липня 2016 року по серпень 2016 року складає 6437, 64 грн, а середньоденна заробітна плата - 292,62 грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в даному випадку з 21 вересня 2016 року по 16 травня 2017 року, що становить 162 робочих дні.

Таким чином, сума середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу ОСОБА_2, становить 47404,44 грн (292,62 грн х 162).

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про протиправність дій та рішення суб'єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

За приписами п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до помилкового вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Адміністративний позов задовольнити.

Наказ Державної фіскальної служби України від 20 вересня 2016 року №3196-о про звільнення ОСОБА_2 визнати протиправним та скасувати.

Поновити ОСОБА_2 на посаді головного державного ревізора - інспектора відділу планування та координації контрольно-перевірочної роботи управління планування та інформаційного забезпечення Департаменту податкового та митного аудиту Державної фіскальної служби України з 21.09.2016 року.

Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 21.09.2016 року до 16.05.2017 року в сумі 47 404,44 грн, відрахувавши відповідні податки та збори.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 19 травня 2017 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.