Справа № 2-а-1693/09/1416
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2011-09-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2011 р.Справа № 2-а-1693/09/1416

Категорія:10.3.4Головуючий в 1 інстанції: Димитров В.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виробничого підприємства «Галант-Плюс» на постанову Ленінського районного суду м.Миколаїва від 16 березня 2009 року по справі за адміністративним позовом Прокурора Ленінського району міста Миколаїва в інтересах держави в особі Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного виробничого підприємства «Галант-Плюс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2008 року Прокурор Ленінського району міста Миколаїва в інтересах держави в особі Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулися до суду першої інстанції з позовом до Приватного виробничого підприємства «Галант-Плюс»та просили стягнути з відповідача на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно фінансових санкцій у сумі 5173,91 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 році та 190,44 грн. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій.

Постановою Ленінського районного суду м.Миколаїва від 16 березня 2009 року позов задоволений .

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням Приватне виробниче підприємство «Галант-Плюс» подало апеляційну скаргу на постанову Ленінського районного суду м.Миколаїва від 16 березня 2009 року, у який із посиланням на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову суду 1-ої інстанції скасувати і направити на новий розгляд.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.34 -39 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, постанову суду першої інстанції щодо правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступних встановлених обставин:

Відповідно до ч.2 ст.18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ з приводу їхніх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до п.6 Прикінцевих та перехідних положень КАС України до початку діяльності окружних та апеляційних адміністративних судів адміністративні справи, підвідомчі господарським судам відповідно до Господарського процесуального кодексу України 1991 року, вирішують у першій та апеляційній інстанціях відповідні місцеві та апеляційні господарські суди за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії , а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, що стосуються інтересів конкретної особи , вирішуються адміністративним судом за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням того, що Миколаївський окружний адміністративний суд почав діяти з 02.03.2009 року , вказану справу було розглянуто неповноважними судом з порушенням правил предметної підсудності .

Судом першої інстанції встановлено ,що Приватне виробниче підприємство «Галант-Плюс» згідно "Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2007 рік" (форма 10-ПІ) передбачило 1 робоче місце для штатних працівників інвалідів, створених відповідно до 4-відсоткового нормативу;згідно щомісячних звітів за 2007 рік за формою № 3-ПН інформувало державну службу зайнятості про потребу в працівниках на вільні посади в підприємстві, на які було готово прийняти інваліда ; за даними Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відповідач протягом 2007 року інформував у встановленій формі центр зайнятості, що підтверджується листом до Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів № 130 від 13.09.2007 р. ,але на підприємство інваліди для працевлаштування не направлялися.

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для цих умово праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, ізвітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштуванняінвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Але жодна норма Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»не зобов'язує підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, виявляти та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, апеляційний суд вважає , що Приватним виробничим підприємством «Галант-Плюс» у 2007 році виконані вимоги передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" стосовно створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, та немає підстав для застосування адміністративно-господарської санкції у сумі 5364,35 грн. за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в 2007 році та 190,44 грн. пені за порушення терміну сплати адміністративно-господарських санкцій, а суд 1-ої інстанції не зясував вищевказані обставини та дійшов до помилкового висновку по обґрунтованість та законність позовних вимог. Вирішуючи справу, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача у повному обсязі .

Відповідно до п. п. 1,3, 4. ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання та розгляд і вирішення справи неповноважним судом..

Згідно п. 2 ч. 205 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, про необхідність скасувати постанову Ленінського районного суду м.Миколаїва від 16 березня 2009 року , та прийняти по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ч.1 ст. 195, ч. 3 ст. 198, п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ч.1 ст.207, ст. 210, ст.211, ст. 212 , ч. 5 ст. 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Приватного виробничого підприємства «Галант-Плюс» задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м.Миколаїва від 16 березня 2009 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову :

У задоволенні позову Прокурора Ленінського району міста Миколаїва в інтересах держави в особі Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, або з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя :

Судді: