Справа № 296/9709/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2017 року м. Київ К/800/15552/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради в особі начальника Ярош Ірини Віталіївни, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним і скасувати рішення відповідача про відмову реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям з попереднього місця реєстрації та зобов`язати відповідача зареєструвати його місце проживання за вказаною адресою, з одночасним зняттям з попереднього місця реєстрації.
Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 березня 2017 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення начальника Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради ОСОБА_3 щодо відмови ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. В решті позову відмовлено.
Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову в позові.
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, положень Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-VІ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні (далі Закон № 1382-VІ), Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) та Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі Правила). Вказує, що апеляційний суд не дав належної правової оцінки обставинам справи та неправильно застосував норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини.
Згідно із пунктом 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.
Перевіряючи обставини справи, суди встановили, що ОСОБА_1 переведено з посади прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області на посаду прокурора відділу прокуратури Житомирської області на роботу у м. Житомир.
29 липня 2016 року позивач уклав з ОСОБА_2 письмовий договір найму квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить останньому на праві приватної власності.
05 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідного органу реєстрації - Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради - з метою реєстрації за новим місцем проживання з одночасним зняттям з попереднього місця проживання, надавши при цьому заяву з документами. Проте, рішенням відповідача позивачу відмовлено у реєстрації місця проживання через відсутність згоди власника квартири на реєстрацію його місця проживання за вищевказаною адресою.
Статтею 6 Закону № 1382-VІ встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.
Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів визначений Правилами.
Крім того, з 1 січня 2013 року оренда житла і нерухомого майна, тобто будь-які речові права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, яка здійснюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952- ІV «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також, реєстрація договору найму житлового приміщення передбачена нормами частини другої статті 158 ЖК УРСР.
Перевіряючи обставини справи, апеляційний суд встановив, що при зверненні до відповідача позивач надав лише договір найму житла в простій письмовій формі, без будь-якої його реєстрації та не надав документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Тобто, ОСОБА_1 не надав повний пакет документів, передбачених статтею 6 Закону № 1382-VІ.
Поряд з цим, із змісту договору від 29 липня 2016 року видно, що ОСОБА_2 передає ОСОБА_1 у тимчасове володіння та користування житло строком на шість місяців, який минув на час вирішення спору апеляційним судом. Мета договору - лише для проживання. При цьому, у договорі не вказано статус наймодавця ОСОБА_2 (орендар, власник, співвласник) і такі реквізити у ньому відсутні.
Відповідно до підпункту 4 пункту 18 Правил, для реєстрації місця проживання особа подає, зокрема, документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї.
Крім того, згідно з додатком №6 до вказаних Правил разом із заявою на реєстрацію має бути подано згоду власника на реєстрацію місця проживання наймача.
Оскільки вказаний договір не було зареєстровано в порядку, визначеному статтею 158 ЖК УРСР і з його змісту не можливо встановити власника житла, то реєстраційним органом правомірно витребувано згоду власника зданого в найм житла.
За приписами пункту 11 Правил орган реєстрації може відмовити в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання лише у випадках, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.
Враховуючи те, що позивач не надав усіх необхідних документів і не надав інформацію про власника житла, яке він орендує та про його згоду на його реєстрацію в орендованому житлі, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач діяв правомірно і у спосіб, передбачений законом.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що під час розгляду справи у суді першої інстанції позивачем надано подано письмову заяву власника житла ОСОБА_2 про те, що він не заперечує щодо реєстрації ОСОБА_1 в належній йому квартирі АДРЕСА_2 , за договором найму житла від 29 липня 2016 року. Вказане свідчить про те, що відсутній предмет спору, оскільки нічого не заважало і не заважає на даний час позивачу знову звернутися із заявою до реєстраційного органу.
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, а викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить мотивів, які б дозволили вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.
Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2017 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук