Справа № 206/334/17(2а/206/29/17)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"17" травня 2017 р. справа № 206/334/17(2а/206/29/17)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року у справі №206/334/17(2а/206/29/17)

за позовом ОСОБА_2

до інспектора патрульної поліції роти №8 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Лобосок Володимира Вікторовича, Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції,

про скасування постанови, -

встановив:

У січні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом до інспектора патрульної поліції роти №8 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Лобосок Володимира Вікторовича (далі - відповідач-1), Управління патрульної поліції в м. Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач-2), в якому просив скасувати постанову відповідача-1 серії ЕАА №046250 від 03 січня 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст.123 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Постанова мотивована правомірністю дій відповідача-1 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.123 КУпАП.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач, зокрема, зазначив, що відповідач-1 грубо порушив положення Конституції України та загальні засади адміністративного законодавства щодо законності, неупередженості, забезпечення права на правову допомогу при вирішенні справ про адміністративні правопорушення, не роз'яснили позивачу його права, тому позивач був фактично позбавлений

права на правову допомогу.

Під'їхавши до залізничного переїзду позивач побачив, що переїзд вже тривалий час не функціонує, що видно за зовнішніми знаками: більшість рейок переїзду відсутні, ними фізично потяг не може рухатися, а ворота, з яких повинен виїжджати потяг, заварений. Знак на залізничному переїзді вже давно не повинен там знаходитися, адже небезпека руху потягів просто відсутня. Таким чином, навіть з урахуванням безпідставного, на думку позивача, твердження відповідача-1 позивач не міг здійснити адміністративне правопорушення, оскільки переїзд вже давно не функціонує та виникають сумніви щодо правомірності самого знака, який там находиться. Крім того, у відповідача відсутні докази, що позивачем не було здійснено зупинку. Є лише відео, на якому мається момент бесіди та складання постанови.

Зазначає, що відповідачем-1 не було з'ясовано обставин справи для правильного та всебічного прийняття рішення. Переїзд, який позивач перетнув ніби-то з порушенням умов ч.1 ст.123 КУпАП, знаходився поряд з місцем складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, проте, відповідач-1 не звернув увагу на те, чи є склад адміністративного правопорушення в діях позивача, хоча позивач наголошував на тому, що переїзд не функціонує. Суд при ухваленні рішення не прийняв до уваги обставини, що є свідченням про відсутність адміністративного правопорушення в діях позивача.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу позивача підтримав.

Представники відповідачів, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що інспектором відповідачем-1 винесено постанову серії ЕАА №046250 від 03.01.2017 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.123 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340 грн. Постанова мотивована тим, що позивач 03.01.2017 року о 14 год. 26 хв. у м. Дніпро по вул. Гаванській, 4, керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1, та проїжджаючи через залізничний переїзд не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений», чим порушив п.20.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідно до наданого відповідачем-1 відеозапису, позивач під час розмови з працівниками патрульної поліції не оспорює факт скоєння правопорушення та повністю визнає свою провину у ньому, що за висновком суду свідчить про правомірність дій відповідача-1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу у задоволенні позову з наступних підстав.

За частиною другою ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно до п.1.3, п.1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р., учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно з ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням є протиправна, винна діяльність чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління.

Диспозиція частини 1 ст.123 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил руху через залізничний переїзд, крім порушень, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.

Згідно оскарженої постанови серії ЕАА №046250 від 03.01.2017 року, позивач не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонений», чим порушив п.20.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР).

Відповідно до п.20.2 ПДР під'їжджаючи до переїзду, а також починаючи рух після зупинки перед ним, водій зобов'язаний керуватися вказівками і сигналами чергового по переїзду, положенням шлагбаума, світловою та звуковою сигналізацією, дорожніми знаками і дорожньою розміткою, а також переконатися в тому, що не наближається поїзд (локомотив, дрезина).

Відповідно до п.2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" розділу 33 "Дорожні знаки" ПДР забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Відповідно ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, частини першої статті 123 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до ч.2 ст.258 КУпАП, з огляду на конструкцію правової норми, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі: 1) вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції; 2) вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Також відповідно до п.4 та п.5 розділу I "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Згідно п.2 розділу III "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015р. №1395, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами по справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні за інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що гуртується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за ч.1 ст.123 КУпАП, є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-1 дійсно не зафіксовано порушення позивачем ч.1 ст.123 КУпАП. Проте, як встановлено судом першої інстанції з відеозапису та не заперечується позивачем, позивач під час розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не заперечував той факт, що ним не було виконано вимоги дорожнього знаку п.2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" під час перетинання залізничного переїзду.

В апеляційній скарзі позивач також не посилається на те, що ним було дотримано вимоги дорожнього знаку п.2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" під час перетинання залізничного переїзду. Обґрунтування апеляційної скарги позивача головним чином ґрунтуються на тому, що зазначений дорожній знак втратив свою актуальність, тому не дотримання його вимог не створює складу адміністративного правопорушення.

ПДР не передбачено можливості не дотримання вимог дорожнього знаку п.2.2 "Проїзд без зупинки заборонено" розділу 33 "Дорожні знаки" під час перетинання залізничного переїзду у наведеному позивачем випадку, тому доводи позивача щодо відсутності складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.123 КУпАП, за висновком колегії суддів є помилковими.

Отже, під час прийняття постанови серії ЕАА №046250 від 03 січня 2017 року відповідач-1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому постанову слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2017 року у справі №206/334/17(2а/206/29/17) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов