Справа № 674/181/17
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 674/181/17

Головуючий у 1-й інстанції: Артемчук В.М.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

18 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області на постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

12 квітня 2017 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№ 6372/17) та клопотання про розгляд справи за його відсутності (вх.№ 6378/17) від позивача.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Згідно з ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, з огляду на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії І, в результаті якої отримав захворювання, пов'язане з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії та його визнано інвалідом II групи безстроково, що підтверджується копіями довідки МСЕК серії ХМ № 221271 від 21 липня 2010 року та посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2002 року.

В січні 2017 року позивач отримав державну щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 рік в розмірі 120 гривень, з приводу чого звернувся з письмовою заявою до відповідача щодо проведення перерахунку та виплати недотриманої частини щорічної допомоги на оздоровлення згідно з ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 15 880 гривень.

Листом від 02.02.2017 № 121/01-18/2017 управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області повідомило позивача про те, що допомогу на оздоровлення за 2017 рік останньому призначено вірно та виплату проведено в повному обсязі відповідно до постанови КМУ України № 562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення, громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вважаючи, що відповідачем неправомірно виплачено щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 120 грн, замість встановленого ст. 48 Закону України Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розміру виплати - п'ять мінімальних заробітних плат, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосування відповідачем у 2017 році положень постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 при нарахуванні одноразової допомоги на оздоровлення суперечить положенням Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", у зв'язку із чим позивач має право на отримання щорічної одноразової допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові підстави та порядок компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, сім'ям у зв'язку із втратою годувальника та щорічна допомога на оздоровлення таким особам визначено у ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

На виконання положень Закону № 796-XII Кабінетом Міністрів України 12.07.2005 була видана постанова №562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відповідно до якої інвалідам ІІ групи встановлена разова щорічна допомога на оздоровлення в розмірі 120 гривень.

Нормами ст. 48 Закону № 796-XII передбачено виплату одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника.

Зокрема, згідно названої статті Закону № 796-XII щорічна допомога на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії була встановлена у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-VІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", зокрема пунктом 28 Розділу ІІ, були внесені зміни у ст. 48 Закону № 796-XII.

Відповідно до вказаних змін одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмету та змісту закону про Державний бюджет України) названі положення пункту 28 Розділу ІІ Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" визнані неконституційними.

В силу вимог ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення ст. 48 Закону № 796-XII в їх первинній редакції.

Разом з тим, 01.01.2015 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VIII (далі - Закон № 79-VIII).

Пунктом 26 цього Закону встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пп. 8 п. 4 Закону № 76-VIII положення ст. 48 викладено у новій редакції, за змістом якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи наведене, оскільки станом на виникнення спірних правовідносин ст. 48 Закону № 796-XII була чинною в редакції згідно із Законом № 76-VIII, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що в січні 2017 року ст. 48 даного Закону не покладала обов'язку на відповідача проводити виплату щорічної разової грошової допомоги на оздоровлення особам, інвалідам II групи у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, порядок та розміри виплати щорічної допомоги на оздоровлення позивача у 2017 році на підставі ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року № 760 "Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян", зокрема нормами п. 10 визначено, що щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" встановлено, що громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розмір щорічної допомоги на оздоровлення: інвалідам І і II групи становить 120 гривень.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апелянтом надано достатньо належних доказів відносно того, що управлінням соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області згідно з ст. 48 Закону № 796-XII та з врахування положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 562 від 12 липня 2005 року правомірно здійснено нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення позивачу у 2017 році в розмірі 120 грн.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії", Європейський Суд з прав людини констатував, що здійснення соціально-економічних прав значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2004 року у справі "Кйартан Асмудсон проти Ісландії").

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принці соціальної і правової держави, верховенства права (ст. 1, ч. 1 ст. 8 Конституції України) обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідач, керуючись положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" при визначенні позивачу розміру щорічної допомоги на оздоровлення, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та наведеними законодавчими нормами.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_2 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

За приписами п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області задовольнити повністю.

Постанову Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 15 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.