Справа № 826/4985/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 травня 2017 року № 826/4985/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни, Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації за участю третіх осіб - публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик», товариства з обмеженою відповідальністю "МОНА", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, товариства з обмеженою відповідальністю «Версум» про визнання протиправними та скасування рішень державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни, Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, за участю третіх осіб - публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик», товариства з обмеженою відповідальністю "МОНА", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, товариства з обмеженою відповідальністю «Версум», в якому (з урахуванням заяви про зміну підстав адміністративного позову та зменшення позовних вимог від 13.03.2017 року) просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни №28500507 від 29.02.2016 року щодо внесення запису №13479978 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на виробничу базу, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, загальна площа 2220,5 кв. м., адреса: АДРЕСА_1, за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" ();

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни №28499527 від 29.02.2016 року щодо внесення запису №13479415 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нежилий будинок, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, загальна площа 446,2 кв. м., адреса: АДРЕСА_2 за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" ();

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни № 28498164 від 29.02.2016 року щодо внесення запису №13478448 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на майновий комплекс, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 61, загальна площа 4777,2 кв. м., адреса: АДРЕСА_3 за публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "ХРЕЩАТИК" ().

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані рішення відповідачем прийняті всупереч обтяженню у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного на все майно ТОВ «МОНА» на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського районного управління юстиції в межах виконавчого провадження №26703924 від 27.05.2011 року та №42233068 від 25.02.2014 року. При цьому, на підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 11.11.2014 року №21-357а14 та від 19.05.2015 року №21-121а15.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник Головного територіального управління юстиції у м. Києві в наданих суду письмових запереченнях зазначив, що при прийнятті оскаржуваних рішень №28500507, №28499527, №28498164 від 29.02.2016 року державний реєстратор діяв на підставі, в межах повноважень, оскільки наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. На думку представника відповідача, державним реєстратором Хибою А.В. дотримано всі законні вимоги та встановлено, що подані документи відповідають заявленому праву. Додатково, представник відповідача зазначив, що після 30.04.2016 року Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції у м. Києві не має повноважень щодо вчинення будь-яких реєстраційних дій.

Представник ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав того, що відомості про іпотеку було зареєстровано ще в 2006 році, а відтак державний реєстратор не мав правових підстав відмовити у вчиненні реєстраційних дій з підстав наявності арештів та заборон, зареєстрованих пізніше у часі. Крім того, на думку третьої особи, арешт та заборона відчуження, на які посилається позивач, накладено в інтересах банку, тобто з метою забезпечення реального виконання виконавчого напису нотаріуса. При цьому, представник ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» зазначив, що наявність запису про арешт не впливає на правомірність дій відповідача, оскільки вказаний запис також на момент реєстрації права власності за банком було внесено до спеціального розділу ДРРП за відсутності запису щодо самого майна, а сам запис було внесено вже після реєстрації обтяження майна іпотекою.

Заперечуючи проти позову, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначив, що арешт та заборону відчуження, на які посилається позивач, накладено в інтересах банку, тобто з метою забезпечення реального виконання виконавчого напису нотаріуса, а відтак оскаржувані реєстраційні дії лише забезпечують та реалізують права банку, а рішення державного реєстратора є таким, що відповідає вимогам закону.

В судове засідання 15.05.2017 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

З урахуванням наведеного, суд відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до Статуту ТОВ «Мона», затвердженого рішенням Загальних зборів товариства 0.1.09.2009 р., є засновниками ТОВ «МОНА». Позивачу належить частка у 50% статутного фонду вартістю 1 000 000,00 грн.

14.11.2006 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МОНА» та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ХРЕЩАТИК», укладений Договір про відкриття кредитної лінії № 643.

За умовами Кредитного договору Банк надав ТОВ «МОНА» кредит у вигляді відкличної невідновлювальної кредитної лінії з лімітом в сумі 35 000 000 грн. строком на 45 місяців з 14.1.1.2006 р. по 14.08.2010 р. зі сплатою 19% річних.

Протягом 2007 - 2012 років до Кредитного договору вносились численні зміни, у результаті чого укладено Генеральний кредитний договір строком до 31.12.2017 р., у рамках якого були укладені дві кредитні угоди на загальну суму 13 300 000 дол. США зі строком повернення до 25.10.2013 р.

В забезпечення повернення кредитних коштів між ТОВ «МОНА» та Банком були укладені договори іпотеки нерухомого майна ТОВ «МОНА», а саме:

- договір іпотеки від 14.11.2006 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. за реєстровим № 1368, за яким в іпотеку Банку були передані:

нежилий будинок (літера А), загальною площею 446,20 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

виробничу базу загальною площею 2 220,50 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, до складу якої входять: будівля закрійного цеху (літера А) загальною площею 719,10 кв. м.; механічний участок (літера Б) загальною площею .134,50 кв. м.; механічний участок (літера Б) загальною площею 266,70 кв. м.; будівля картонажного участку (літера В) загальною площею 746,50 кв. м.; будівля складу печатних етикетів (літера Г) загальною площею 353,70 кв. м.;

майновий комплекс загальною площею 4 777,20 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, до складу якого входять: головний виробничий корпус (літера А, А) загальною площею 3 437,50 кв. м.; пилекамера (літера В) загальною площею 110,50 кв. м.; гараж (літера Б) загальною площею 77,30 кв. м.; приміщення для дезінфекції тари (літера Г, Р) загальною площею 117,10 кв. м; трансформаторна підстанція (літера Д) загальною площею 58,90 кв. м.; котельня (літера А) загальною площею 218,40 кв. м.; складські приміщення (літера Б, В, В', В", ВІ//) загальною площею 735,80 кв. м.; прохідна вартова будка, прохідна контора фабрики (літера Б') загальною площею 21,70 кв. м.; навіс для зберігання пір'я (літера Ж).

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2014 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельником Романом Петровичем вчинений виконавчий напис за № 94 про звернення стягнення на вказане нерухоме майно, а саме: нежилий будинок (літера А), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; виробничу базу яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та майновий комплекс загальною площею 4 777,20 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

При цьому, на підставі даного виконавчого напису Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження №42233068 від 25.02.2014 р. постановою державного виконавця Борейко М.В. було накладено арешт на зазначене нерухоме майно та оголошено заборону його відчуження.

Крім того, 30.05.2011 року на все нерухоме майно ТОВ «МОНА» був накладений арешт на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Бориспільського районного управління юстиції, прийнятої в межах виконавчого провадження № 26703924 від 27.05.2011 року.

В подальшому, 29.02.2016 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Хибою Анною Володимирівною проведено реєстраційні дії, якими внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо власника зазначеного нерухомого майна - проведено реєстрацію права власності за ПАТ «КБ Хрещатик», про що прийнято відповідні рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень за індексними номерами 28500507, 28498164, 28499527.

Позивач, вважаючи, що зазначені рішення про державну реєстрацію прав прийняті всупереч існуючого арешту та заборони на відчуження майна ТОВ «МОНА», звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів як засновника ТОВ «МОНА» з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-VI (далі по тексту - Закон №1952-VI, в редакції станом на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону №1952-VI державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності (ч. 1 ст. 4 Закону №1952-VI).

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону №1952-VI державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

- відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

- наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Водночас, підстави для державної реєстрації прав визначені ст. 27 Закону №1952-VI.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 (в редакції, станом на момент виникнення правовідносин) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Водночас, згідно п. 18 Порядку №1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Пунктами 5, 6 ч. 1 ст. 24 Закону №1952-VI визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що в розділі інформації про державну реєстрацію обтяжень міститься запис за №13478043, внесений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 25.02.2014 року в межах виконавчого провадження №42233068.

При цьому, видом обтяження є арешт нерухомого майна.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові №21-357а14, наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові №21-121а15 від 19.05.2015 року.

Частиною 1 ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судом встановлено, що у справі, що розглядається, оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності на спірне майно ТОВ «МОНА» за банком прийняті державним реєстратором 29.02.2016 року, тобто в момент, коли в Єдиному реєстрі заборон був наявний запис про заборону відчуження вказаного вище нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 25.02.2014 року в межах виконавчого провадження №42233068. При цьому, відомості про зняття вказаного арешту відсутні і станом на момент вирішення даної справи.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було доведено суду правомірність оскаржуваних рішень про державну реєстрацію права власності, а відтак оскаржувані рішення за №28500507, №28499527 та №28498164 від 29.02.2016 року підлягають скасуванню як протиправні.

Додатково в частині наявності у позивача права на звернення до суду з даним позовом, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є засновником ТОВ «МОНА», якому належить 50% статутного фонду товариства, що підтверджується статутом даного товариства в редакції від 10.09.2009 року, номер запису про державну реєстрацію змін до установчих документів 9000180.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.05.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016 року, у справі №911/997/16 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «МОНА», публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними рішення загальних зборів та статуту ТОВ «МОНА», визнано недійсними рішення загальних зборів ТОВ «МОНА» з обмеженою відповідальністю «МОНА» № 24.02 від 24.02.2016 року та статут товариства з обмеженою відповідальністю «МОНА», затверджений рішенням загальних зборів учасників, оформленим протоколом №24/02 від 24.02.2016.

Наведене свідчить, що в судовому порядку скасовано рішення, яким позивача виключено зі складу учасників ТОВ «МОНА» та звільнено з посади директора товариства з 29.02.2016 року, а відтак станом на момент вирішення даного спору по суті оскаржуваними рішеннями порушуються права та законні інтереси позивача як засновника та учасника ТОВ «МОНА», право власності на майно якого оскаржуваними рішеннями зареєстровано за ПАТ «КБ «Хрещатик».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хиби Анни Володимирівни про державну реєстрацію права власності №28500507, №28499527 та №28498164 від 29.02.2016 року.

Присудити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2204,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві ().

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов