Справа № 804/2518/17
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2017 р. Справа № 804/2518/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -
14.04.2017 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 16.06.2015 року форми «Ф» №1260-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік у розмірі 25 000 грн.( двадцять п'ять тисяч гривень) та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн.
18.04.2017 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду було відкрито провадження за даним адміністративним позовом та справу призначено до розгляду в судовому засіданні (а.с. 2).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про протиправність оскаржуваного нею податкового повідомлення-рішення, оскільки вважає, що процедури стосовно визначення грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 25 000 грн. за легкові автомобілі, що використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см., встановлені статтею 267 Податкового кодексу України, не мали застосовуватись раніше 2016 року, проте податкове повідомлення-рішення відповідача за №1260-17 було винесено 16.06.2015 року, а тому, на думку позивача, підлягає скасуванню.
Представник позивача в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 31).
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою представника (а.с. 29, 30), про причини неприбуття суд не повідомив.
З урахуванням положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає ухвалив розглянути справу у порядку письмового провадження, за відсутності предстанвиків сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є власником легкового автомобіля марки Lexus RX 350 універсал В, червоного кольору, об'єм двигуна 3456 куб.см., номер шасі НОМЕР_3, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 9).
16.06.2015 року Державною податковою інспекцією у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області винесене податкове повідомлення-рішення №1260-17, яким ОСОБА_2 (код НОМЕР_2) визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн. (а.с. 10).
Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Податкового кодексу України, Бюджетного кодексу України, що діяли станом на 1 січня 2015 року.
1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII (далі - Закон №71-VIII), яким викладено у новій редакції статтю 267 Податкового кодексу України та введено в Україні новий місцевий податок на майно - транспортний податок.
Згідно до частини 1 статті 6 Податкового кодексу України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.
До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Згідно із статтею 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
При цьому, пунктами 10.2 та 10.3 статті 10 Податкового кодексу України прямо визначені особливості установлення місцевих податків:
- 10.2. Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю);
- 10.3. Місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Таким чином, пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України законодавець прямо передбачив обов'язковість встановлення органом місцевого самоврядування, зокрема, транспортного податку та плати за землю, розділивши при цьому різновиди податку на майно в залежності від об'єкту оподаткування.
Повноваження Верховної Ради України та міських рад щодо податків та зборів встановлені статтею 12 Податкового кодексу України.
Так, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає:
- перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних та міських рад;
- положення, визначені в пунктах 7.1, 7.2 статті 7 цього Кодексу щодо місцевих податків та зборів, а саме такі елементи податку як платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку; податкові пільги та порядок їх застосування.
Повноваження міських рад щодо прийняття рішень про встановлення місцевих податків та зборів та особливості справляння таких податків визначені пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, зокрема:
- встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1);
- при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2);
- копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (підпункт 12.3.3).
З урахуванням встановлених судом обставин, зокрема з огляду на доводи позивача про застосування транспортного податку з 1 січня 2016 року, суд має надати оцінку пункту 10.2 статті 10 та підпунктам 12.3.4, 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України у їх системному зв'язку, а саме, відповідно до:
- підпункту 12.3.4: рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом;
- підпункту 12.3.5: у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Аналіз наведених вище норм законодавства, дає можливість зробити висновок, що підпункт 12.3.5 пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України прямо встановлює особливості справляння відповідних місцевих податків, які є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, а саме транспортного податку, обов'язковість якого прямо визначена пунктом 10.2 статті 10 Податкового кодексу України - у разі не прийняття рішення про встановлення транспортного податку такий податок до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.
Особливістю застосування підпункту 12.3.5 пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України буде також необхідність додержання при цьому вимог щодо офіційного оприлюднення рішення органу місцевого самоврядування, оскільки офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3. статті 12 Податкового кодексу України.
Таким чином, прийняття рішення місцевою радою в такому випадку прямо пов'язано із його юридичною здатністю набуття статусу нормативно-правового акту та правомірністю бути застосованим у відповідних правовідносинах.
Проте, за відсутності рішення органу місцевого самоврядування щодо обов'язкового податку він має сплачуватися за мінімальними ставками, встановленими Податковим кодексом України.
При цьому, суд зазначає про відсутність порушення частини третьої статті 27 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Встановлені обмеження застосовуються виключно до таких законів України або їх окремих положень, які зменшують надходження до бюджету та/або збільшують витрати бюджету.
Оскільки, транспортний податок, введений з 1 січня 2015 року, є саме новим податком та збільшує надходження до бюджету, наведена норма Бюджетного кодексу України та вищевказані правила щодо прийняття законів, не застосовуються до нових податків, які збільшують надходження бюджету.
Принцип загальності оподаткування полягає у тому, що кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Щодо доводів позивача про те, що вимога щодо сплати транспортного податку у 2015 році суперечить принципу стабільності податкового законодавства, закріпленого підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4. Податкового кодексу України, відповідно до якого зміни до будь-яких елементів податків та зборів (перелік таких елементів наведений в пункті 7.1 статті 7) не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, суд не встановив порушення принципу стабільності.
Оскільки, додержання принципу стабільності вбачається в тому, що зміни до діючих елементів податку не вносились, так як податок є новим, при цьому застосування нового податку з 1 січня 2015 року - з нового бюджетного року, прямо відповідає вказаному принципу, закріпленому підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України.
З системного аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку про наявність у податкової служби правових підстав для визначення податкового зобов'язання з транспортного податку у 2015 році.
При цьому, суд не приймає доводи позивача щодо можливості застосування транспортного податку з 1 січня 2016 року, оскільки законодавець встановив транспортний податок як обов'язковий платіж, який сплачується незалежно від прийняття рішення органом місцевого самоврядування за ставками, визначеними Податковим кодексом України.
Стосовно оцінки наявності об'єкта оподаткування з огляду на рік випуску транспортного засобу, суд виходить із того, що відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктами оподаткування.
Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.
Відповідно до статей 34, 37 Закону України «Про дорожній рух» державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів. При цьому, забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів.
Особливості визначення дати першої реєстрації автомобілів, що були у користуванні визначені розділом 7 «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року №379.
У разі, коли на транспортні засоби уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право їх експлуатувати, вони вважаються використовуваними.
Таким чином, датою початку користування (вводу в експлуатацію) транспортних засобів, що були в користуванні, правомірно дату їх першої реєстрації, що визначена в реєстраційних документах, які видано уповноваженими державними органами та дають право експлуатувати ці транспортні засоби на постійній основі.
Судом встановлено, що зареєстрований за позивачем легковий автомобіль марки Lexus RX 350 універсал В, червоного кольору, об'єм двигуна 3456 куб.см., номер шасі НОМЕР_3, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вперше зареєстровано 21 червня 2013 року.
Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Таким чином, враховуючи, що автомобіль позивача зареєстрований 21 червня 2013 року, а об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років, та факт того, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, суд дійшов висновку, що у 2015 році автомобіль позивача був об'єктом оподаткування відповідно до статті 267 Податкового кодексу України.
Згідно пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування.
Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що автомобіль марки Lexus RX 350 універсал В, червоного кольору, об'єм двигуна 3456 куб.см., номер шасі НОМЕР_3, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, згідно підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2015 році, а позивач в такому разі є платником вказаного податку.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при винесенні 16.06.2015 року оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №1260-17, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25 000 грн., відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись 9,11,17,69-72,86,94,158-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець