Справа № 461/4904/16-а
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 р. Справа № 876/4067/17

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання: Дутка І.С.

за участі представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: Крупник П.В.

представника третьої особи: Кравчук О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2017 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третіх осіб: Національний університет «Львівська політехніка», Виконавчий комітет Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту містобудування Львівської міської ради, третіх осіб: Національний університет «Львівська політехніка», Виконавчий комітет Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування наказу, в якому просять визнати протиправним та скасувати наказ департаменту містобудування Львівської міської ради № 453 від 20.12.2013 року, який полягає в затвердженні НУ «Львівська політехніка» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на розі вул. І.Карпинця - вул. Генерала О. Засядька 8 - поверховим (в т.ч. 7, 8 - поверхи мансардні) багатоквартирним житловим будинком з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом для працівників університету.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що Містобудівні умови та обмеження №453 від 20.12.2013р. затверджені Департаментом містобудування Львівської міської ради з порушенням вимог рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 16.11.2012р. №800, оскільки відсутній висновок про геолого-гідрогеологічні умови земельної ділянки для ведення будівництва; з порушенням положень ухвали Львівської міської ради від 19.10.2006р. №219, оскільки повноваження по затвердженню містобудівних умов та обмежень належать виконавчому комітету Львівської міської ради. Також, що історико-містобудівне обґрунтування забудови території на розі вул. І.Карпинця - вул. Генерала О.Засядька у м. Львові, опрацьоване ПП «Ярко і Ко», є неналежно погодженим. Крім того, Міністерством культури України, висновків чи погоджень історико-містобудівного обґрунтування будівництва на розі вул. І.Карпинця - вул. Генерала О. Засядька, не надавалось. А також існує розбіжність між виданими містобудівними умовами та обмеженнями та розробленим проектом будівництва в частині висоти проектної будівлі. Покликаються на преюдиційність постанови Львівського окружного адміністративного суду у справі №2а-9466/12/1370 від 24 січня 2013р., що залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.06.2014р. у справі №К/800/43947/13. Водночас, Містобудівні умови та обмеження №453 від 20.12.2013р. затверджені з порушенням Порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №318 від 13.03.2002р. Будівництво погоджено на земельній ділянці з порушенням її цільового призначення. Вказують, що будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на розі вул. І.Карпинця - вул. Генерала О.Засядька для працівників університету погоджене на земельній ділянці з порушенням плану зонування Франківського району м.Львова. А також, будівництво погоджено на суміжній земельній ділянці поруч з площами спільного користування усіх мешканців сусідніх будинків по вул. Карпинця. Просив позов задоволити.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_5. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Департаменту містобудування Львівської міської ради від 20.12.2013р. №453 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на будівництво НУ «Львівська політехніка» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на розі вул.І.Карпинця-вул.Генерала О.Засядька для працівників університету» затверджені містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки на будівництво НУ «Львівська політехніка» багатоквартирного житлового будинку з вбудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом на розі вул.І.Карпинця-вул.Генерала О.Засядька у м.Львові для працівників університету, які додаються до наказу.

Так, ділянка на розі вул.І.Карпинця-вул.Генерала О.Засядька у м.Львові, щодо якої видані містобудівні умови та обмеження згідно спірного наказу, входить в межі земельної ділянки площею 0,5263 га на АДРЕСА_1, яка знаходиться в постійному користуванні НУ «Львівська політехніка» для обслуговування гуртожитку №1 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею, зареєстрованого 19.04.2001р. за №89 в кн..записів 1-2 згідно ухвали Львівської міської ради №474 від 27.01.2000р. За категорією земель дана земельна ділянка відноситься до земель житлової та громадської забудови, що підтверджується довідкою відділу Держземагентства у м. Львові від 07.12.2012р. №40/11/98.

Згідно п. 8, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (із змінами і доповненнями) містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією; містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій.

Статтею 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачені програми розвитку регіонів та населених пунктів, програми господарського, соціального та культурного розвитку повинні узгоджуватися з містобудівною документацією відповідного рівня. Вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

Частинами 1, 2 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва. Суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» однією з основних складових вихідних даних є містобудівні умови та обмеження. Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Частина 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до ч.ч. 6 - 8 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до містобудівних умов та обмежень можуть включатися вимоги щодо архітектурних та інженерних рішень. Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника. Зміни до містобудівних умов та обмежень можуть вноситися тільки за згодою замовника.

Згідно пункту 2.1. Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку; будівництва та житлово-комунального господарства України від 7 липня 2011 року № 109, містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пунктом 2.4. наведеного цього Порядку підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Відповідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі.

Згідно п. 3 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2015 р. № 698, основними завданнями нагляду є: 1) виявлення, припинення та запобігання порушенню уповноваженими органами містобудування та архітектури, визначеними відповідно до статті 13 Закону України "Про архітектурну діяльність", органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними відповідно до статті 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності; 2) скасування чи зупинення дії рішень, прийнятих з порушенням вимог містобудівного законодавства об'єктами нагляду, зокрема щодо документів, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування або анулювання зазначених документів.

Відтак, правове регулювання відносин у сфері містобудівної та архітектурної діяльності вимагає неухильного дотримання усіма суб'єктами містобудування вимог законодавства та містобудівної документації, що своєю чергою зумовлює необхідність здійснення постійного державного архітектурно-будівельного контрою і нагляду з метою запобігання й усунення порушень у цій сфері правовідносин.

Контрольно-наглядові функції є виключною компетенцією органів державного будівельного контролю та нагляду, які визначено спеціальним для цих відносин законом. Зокрема, функція перевірки відповідності прийнятих органами містобудування та архітектури рішень, в тому числі, рішень щодо затвердження містобудівних умов та обмежень, вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельним нормам, державним стандартам і правилам під час провадження ними містобудівної діяльності належить до компетенції Держархбудінспекції, яка реалізує ці повноваження через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, м.м. Києві і Севастополі, зокрема, має право скасовувати прийняті рішення в сфері містобудування.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційних скарг являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 01.03.2017 року у справі у справі №461/4904/16-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

С. Кузьмич

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 17.05.2017 року.