Справа № 817/1334/15
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2017 р.Р і в н е 817/1334/15

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Укрсиббанк"
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та визнання дій протиправними,
В С Т АН О В И В:

Позивач Громадянка України ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та визнання дій протиправними.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 у справі №817/1334/15, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС в Рівненській області від 06 серпня 2014 року №, в частині визначення грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у загальному розмірі 41266 грн. 21 коп. в тому числі: за основним платежем 33012 грн. 96 коп., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 8253 грн. 25 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 у справі №817/1334/15 скасовано. Справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

20.09.2016 справа №817/1334/15 надійшла до Рівненського окружного адміністративного суду, головуючим суддею у справі визначено ОСОБА_2 Ухвалою від 23.09.2016 справа №817/1334/15 призначена до розгляду.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у відповідності до Відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 №68889 від 27.05.2015, ПАТ "УкрСиббанк" включив суму нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 за другий квартал 2013 року в розмірі 977330 грн. 97 коп. (сума анульованого (прощеного) боргу). Вказує, що банк не повідомляв її про прийняте рішення про анулювання кредитної заборгованості. Зазначає, що відповідач, при проведенні перевірки та прийняті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в жодній мірі не досліджував чи є суми нарахованих (виплачених) доходів з ознакою доходу "126- додаткове благо". В акті перевірки відсутня інформація про розмір складових боргу заборгованості зі сплати кредиту, відсотків, пені або штрафу, а тому податковим органом не встановлювалось, що позивач отримував доходи, які згідно з Податковим кодексом України підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан та доходи. Також, позивач зазначає, що нею сплачено на користь ПАТ "УкрСиббанк" кредиторську заборгованість у сумі, що перевищує розмір отриманої позики на 14463,25грн., що, в свою чергу, не може призвести до збільшення загального майнового стану позивача, забезпечити приріст активів у тій чи іншій формі.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст.55 КАС України, суд замінив відповідача ОСОБА_4 податкову інспекцію у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області правонаступником - ОСОБА_4 податкова інспекція у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області

Відповідач позов не визнав, подав письмове заперечення (а.с.45-46, 150-152 т.1). Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним, оскільки нарахування грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб відбувалось на підставі інформації з Відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 №68889 від 27.05.2015, відповідно до яких ПАТ "УкрСиббанк" включив суму нарахованих (виплачених) доходів ОСОБА_3 за другий квартал 2013 року у розмірі 977330,97грн. (сума анульованого (прощеного) боргу). Відповідач вказує, що сума прощеного банком боргу є доходом позивача як додаткове благо, а відтак підлягає оподаткуванню.

На підставі викладеного представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "УкрСиббанк", належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання призначене на 05.05.2017 не прибула, проте матеріали справи містять заяву про розгляду справи за відсутності уповноваженого представника третьої особи.

Представник позивача та представник відповідача в судове засідання 05.05.2017 не прибули подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

За таких обставин, враховуючи клопотання представників сторін, відповідно до ч.4 ст.122 КАС України, суд перейшов до розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд встановив наступне.

На підставі наказу від 20.06.2014 №473, відповідно до пп.78.1.1 п.78.1, п.79.2 ст.79, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, уповноваженими особами Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів в Рівненській області, проведено позапланову документальну невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 з питань отримання доходу у вигляду додаткового блага за період з 01.01.2013 по 31.12.2013.

За результатами якої складено акт від 24.06.2014 №94//17-100 (а.с. 9-18 т.1), відповідно до висновків якого перевіркою встановлено порушення пп.14.1.47 п.14.1 ст.14, пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України у результаті чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 165916,87грн.

На підставі акта перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.08.2014 №, яким збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб на 207396,09грн., в тому числі за основним платежем на 165916,87грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 41479,22грн. (а.с. 7 т.1).

Не погодившись з вказаним рішенням позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи адміністративний по суті суд зазначає наступне.

Між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0 від 17.09.2008 (а.с. 52 т.1), відповідно до якого позивачу надано кредит на суму 97969 дол. США 00 центів 475257,42грн.

На адресу позивача надіслано Повідомлення про анулювання боргу (в порядку абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України) від 21.06.2013 (а.с. 131 т.1), в якому повідомлялось про прийняття банком рішення про анулювання кредитної заборгованості, що станом на 21.06.2013 становила: 121602 дол. США 59 центів 971969,50грн. по курсу НБУ станом на 21.06.2013, штрафні санкції 5361,47грн.

Також у Повідомленні зазначено, що анульована сума заборгованості є доходом позивача, отриманим як додаткове благо, та необхідно самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб.

Суд не бере до уваги покликання позивача на те, що банк не повідомляв його про прийняте ним рішення про анулювання кредитної заборгованості, оскільки в матеріалах справи міститься копія Повідомлення з відміткою про отримання позивачем такого Повідомлення (а.с. 131 т.1).

В силу п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

За визначенням пп.14.1.180 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно п.5.1 та п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено значення понять, в якому ці поняття вживаються в цьому Кодексі.

Так, відповідно до пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доходи загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Згідно з пп.14.1.47 п.14.1. ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

В силу абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

З урахуванням зазначених вище норм Податкового кодексу України обовязок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності всіх чотирьох умов, а саме:

отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням;

надіслання платнику податку повідомлення про анулювання (прощеного) боргу, укладення відповідного договору;

включення кредитором суми анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду;

відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 декларації про майновий стан і доходи до контролюючого органу за 2013 рік не подавала.

Оскільки ОСОБА_3 не було відображено зазначені доходи у податковій декларації, а самої декларації взагалі не подано, то і сплачувати податок на доходи фізичних осіб позивач не має обовязку.

Таким чином, судом встановлено, що в результаті реалізації договірних правовідносин між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 останньою було повернуто Банку суму більшу, ніж була отримана в якості кредиту, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.4748, 56-66 т.1). Тобто у позивача внаслідок вказаних правовідносин фактично не відбулось збільшення загального майнового стану чи приросту його активів у тій чи іншій формі, а тому у нього відсутній об'єкт оподаткування в розумінні положень ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими покликання відповідача на положення абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України і не може їм суперечити.

Крім того, відповідно до пп.165.1.29 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

З аналізу вказаної норми встановлено, що протягом дії кредитного договору отримані платником податку від банку кошти не можуть бути включені до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу такого платника.

Одночасно, відповідно до положень абз. "д" пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума боргу платника, анульованого кредитором до закінчення строку позовної давності, перебіг якого розпочинається за правилами цивільного законодавства після спливу строку на виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.5 ст.261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як встановлено з кредитного договору від 17.09.2008 №0, укладеного позивачем з ПАТ "УкрСиббанк" кінцевий термін повернення кредиту 15.06.2018, і фактично, між сторонами в межах цивільних правовідносин відбулось дострокове припинення кредитного договору шляхом дострокового часткового погашення позичальником кредитної заборгованості з одночасним анулюванням Банком оговореної іншої частини цієї заборгованості.

Отже, враховуючи, що на виконання обов'язку про повернення кредиту ОСОБА_3 було фактично повернуто на рахунок Банків кошти, які перевищують розмір отриманих в якості кредиту, сторонами фактично було достроково припинено дію договору кредиту на певних умовах, а тому позивачем не було отримано оподатковуваного доходу в розумінні ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, 165 Податкового кодексу України.

Аналогічних висновків дотримується Вищий адміністративний суд Україні в ухвалі суду від 25.09.2014 року К/800/40206/14.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу також на наступне.

Відповідно до п.165.1.55 (який набрав чинності 07.05.2015) п.165.1 ст.165 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Згідно із ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки в даному випадку, вказана норма ніяким чином не помякшує та не скасовує відповідальності позивача, тому до даних правовідносин не застосовується.

Також відповідач вказує, що позивачем порушено п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 54.3 ст.54 Податкового кодексу України передбачений обовязок податкового органу самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо через порушення вимог податкового законодавства відповідні грошові зобовязання не нараховані особою, відповідальною за їх нарахування.

В оспорюваному податковому повідомленні-рішенні податковий орган покликається на 54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Проте, як встановлено судом у ОСОБА_3 не було подано податкову декларацію про майновий стан та доходи, а тому у податкового органу не було визначених правових підстав для винесення податкового повідомлення-рішення на підставі пп.54.3.2 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Таким чином, до позивача повинні були застосовуватись наслідки у вигляді штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Окрім того, в силу п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5,54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, на платника податків накладається штраф в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання.

Однак, суд зазначає, що встановивши невідповідність частини рішення субєкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, наслідком такого є визнання акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено, названо) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині (частинах) не втрачає свою цілісність, значення. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину (пункт, речення) рішення або рішення в частині нарахування певної суми штрафних (фінансових) санкцій.

Суд перевіряє обґрунтованість рішення податкового органу, зокрема, й у частині розрахунків, а тому рішення підлягає визнанню протиправним повністю, оскільки суд не може самостійно нараховувати фінансові санкції.

Тобто, суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого субєкта владних повноважень.

Рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, податкове повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобовязання та, відповідно, застосування штрафних санкцій на підставі п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України, приймається та надсилається контролюючим органом особі, відповідальній за нарахування такого податку.

Відповідно до п.168.3 ст.168 Податкового кодексу України розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем).

Пунктом п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов'язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

В силу пп.14.1.180 п.14.1 ст.14, п.18.1 ст.18 Податкового кодексу України обовязок щодо нарахування, утримання та сплати податку, передбаченого розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів покладений на податкового агента.

Отже, банк як податковий агент повинен нарахувати, утримати та перерахувати до бюджету податок із суми анульованого (списаного) боргу за ставками, визначеними у п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, та згідно з п.п. "б" п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України відобразити суму такого доходу у податковому розрахунку за ф.-1ДФ у звітному періоді, в якому такий борг було анульовано.

У випадку невиконання зазначених вимог Податкового кодексу України банком, який виконує функції податкового агента, для нього (а не для платника податку з доходу фізичних осіб) настають наслідки у вигляді нарахування податкового зобовязання та застосування штрафних санкцій, передбачених п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України. Платник податку, який отримує дохід від податкового агента, не несе відповідальність за не нарахування податковим агентом податкового зобовязання.

Відповідно до п.109.2 ст.109 Податкового кодексу України передбачена цим Кодексом та іншими законами України відповідальність, настає у випадку вчинення платниками податків, їх посадовими особами порушень законів з питань оподаткування, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог ст.218 Господарського кодексу України підставою господарської відповідальності учасника господарських відносин, у тому числі для застосування адміністративно-господарських санкцій, є вчинене таким суб'єктом господарське правопорушення.

В силу п.109.1 ст.109 Податкового кодексу України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий кодекс України не передбачений обовязок платника податків, який отримує доходи від податкового агента, щодо нарахування податкового зобов'язання.

Тому, спірне податкове повідомлення-рішення, яким на підставі п.54.3.2 п.54.3 ст.54, п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України позивачу визначено суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб в розмірі 165916,87грн. та штрафними санкціями в сумі 41479,22грн. суперечить ст.109 Податкового кодексу України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії фіскального органу щодо проведення невиїзної позапланової документальної перевірки з приводу отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за 2013 рік, суд зазначає наступне.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 07.09.2016 як на підставу скасування постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 та ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.02.2016 у справі №817/1334/15 зазначає, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутні компетенція на прийняття зазначеного вище податкового повідомлення-рішення, яке є також предметом спору у даній справі.

У разі визнання невиїзної перевірки протиправною з процедурних підстав така перевірка відсутня як юридичний факт. При цьому висновки, викладені в акті перевірки, визнаної протиправною, не повинні оцінюватися судом по суті.

Судами попередніх інстанцій залишено поза увагою з'ясування обставин щодо наявності доказів вручення позивачу наказу про проведення перевірки перед початком її проведення, оскільки саме по собі направлення на адресу позивача наказу про проведення перевірки, а також направлення, не є підставою для висновку щодо дотримання податковим органом порядку призначення та проведення документальної позапланової перевірки, передбаченого статтями 78, 79 Податкового кодексу України.

Тобто, для вирішення питання щодо правомірності проведення спірної перевірки з'ясуванню у даній справі підлягають й обставини щодо належного повідомлення позивача про її проведення у відповідності до вимог Податкового кодексу України.

Враховуючи доводи Вищого адміністративного суду України викладені в ухвалі від 07.09.2016 судом досліджено обставини вручення позивачу наказу на проведення перевірки. З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що наказ №473 від 20.06.2014 на підставі якого проведено перевірку позивача, за результатами якої складено акт № 94//17-100 від 24.06.2014 та прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 06.08.2014, позивачу не вручено (а.с.74-76 т.2).

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати у відповідності до ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним дії Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області щодо проведення невиїзної позапланової документальної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 з приводу отримання останнього доходу у вигляді додаткового блага за 2013 рік.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ Міндоходів у Рівненській області від 06.08.2014 №.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області судовий збір у розмірі 901,99грн.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.