Справа № 760/16279/16-а
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року Солом`янський районний суд міста Києва

у складі судді Кицюк В.С.,

за участю секретаря Піддубняк І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції м. Житомира Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Бєлогрудова Олексія Олександровича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ПС2 №564920 від 16.09.2016 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

На думку позивача, відповідач під час винесення оскаржуваної постанови спотворив фактичні обставини справи, оскільки насправді позивач Правила дорожнього руху України не порушував. Так, позивач переконував, що він рухався по вул. Манцільського з м. Житомира в напрямку м. Вінниця, коли був зупинений відповідачем, який звинуватив його у проїзді на жовтий сигнал світлофора. Позивач заперечував таке порушення і на місці відповідачу, також це зафіксував в примірнику оскаржуваної постанови, написав на місці категоричні пояснення-заперечення.

В той же час, стверджує позивач, відповідач за реальної можливості зібрати докази такого "порушення", наприклад, опитати свідків, наприклад, осіб, які в той час перебували в його автомобілі, чи іншим зафіксувати таке "порушення", жодних спроб не вчинив.

Також позивач звернув увагу суду на те, що доказів відеофіксації будь-якого порушення з боку позивача у відповідача також немає, оскільки якби таке фіксування відбувалося, то відповідний засіб мав би бути відображений в постанові.

В подальшому позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зауважив, що позовні вимоги він підтримує.

Відповідач в судове засідання з розгляду даної справи не з'явився, направив на адресу суду письмові заперечення, в яких переконував суд в тому, що він під час винесення оскаржуваної постанови діяв виключно відповідно до норм законодавства.

Крім того, надаючи пояснення з приводу того, на підставі яких доказів він прийшов до висновку про вчинення позивачем правопорушення, зазначив в письмових поясненнях, що він керувався внутрішнім переконанням і власною правосвідомістю, а відео-фіксація події не збереглася через значний термін часу, який сплив.

Чому в такому випадку така відео-фіксація не знайшла своє відображення в оскаржуваній постанові, зокрема, який це був пристрій і де зберігається відеозапис, чи був він оглянутий, залишилося незрозумілим.

Також з даних пояснень вбачається, що відповідач переконаний, що таке звернення позивача із цим позовом до суду є нічим іншим як намаганням уникнути відповідальності. Був впевнений в тому, що для спростування позиції позивача достатньо надати суду свої письмові заперечення. Висловив бажання бути допитаним в суді під присягою, в той же час, в судове засідання за умови належного та завчасного повідомлення, не з'явився.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судовим розглядом встановлено, що 16.09.2016 щодо позивача відповідачем винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №564920, якою його визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Зміст даної постанови зводиться до того, що позивач 16.09.2016 керуючи автомобілем «Пежо», д.н.з. НОМЕР_1, в м. Житомирі по вул. Мацільського на перехресті вул. Гоголівській, проїхав перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 Правил дорожнього руху України. В свою чергу, відповідно до даного пункту забороняється рух на жовтий сигнал світлофора. Відтак, зазначено в постанові, водій скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП України передбачена відповідальність, зокрема за порушення правил проїзду перехресть.

Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Так, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи)

Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу)

Згідно з ч. 1 ст. 257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 08 серпня 2015 року вказану статтю доповнено ч. 2, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 Кодексу.

У частині першій статті 277 Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу)

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 127-1 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, судом встановлено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч. 2 ст. 258 КУпАП, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка виявила дане правопорушення.

З огляду на вказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалівпро адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Судом на підставі наявних доказів у справі встановлено, що позивач не погоджувався зі спірною постановою відповідача під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення. В самій оскаржуваній постанові чітко зазначено, що пояснення із незгодою додаються до постанови.

Проте, ні протокол не був складений, ні такі пояснення позивача відповідач в суд не надіслав.

Наявність лише письмових пояснень відповідача не спростовує вищенаведені висновку суду та за будь-яких обставин не свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення.

З тексту оскаржуваної постанови також незрозуміло, на підставі яких доказів відповідач прийшов до висновку про вчинення особою правопорушення.

Посилання лише на правосвідомість відповідача, суд вважає неналежним та недостатнім доказом в розумінні КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що вказане свідчить про наявність у відповідача обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП.

Однак, такий протокол останнім складено не було.

Зазначена обставина свідчить про порушення відповідачем приписів вказаної вище Інструкції та ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Крім цього, п. 18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому(ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення.

Виходячи зі змісту положень КУпАП суд зазначає, що перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Оскільки, на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП не поширюється, тому, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Правова позиція по даному питанню висловлена Науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку «Застосування положень ст. 258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП» від 01.07.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Склад правопорушення повинен в собі містити: суб'єкт правопорушення, суб'єктивну сторону правопорушення, об'єкт правопорушення та об'єктивну сторону правопорушення. Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не містить складу адміністративного правопорушення. З огляду на викладене, об'єктивна сторона правопорушення не є встановленою.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністативного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Наведені ж відповідачем в запереченнях обставини складання оскаржуваної постанови і її зміст свідчать про те, що відповідач не тільки формально підійшов до самого розгляду справи, оформлення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, але й не забезпечив головне завдання відповідного провадження - всебічне, повне і об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 122 ч. 1, 251, 14-1, 283, 289, 247, 284 КУпАП, ст.ст. 2, 6-10, 17, 104, ч.4 ст.128, 158-163, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції м. Житомира Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Бєлогрудова Олексія Олександровича про визнання дій неправомірними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС2 №564920 від 16.09.2016 по справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч.2 ст.122 КУпАП закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її постановлення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: В.С. Кицюк