Справа № 806/148/17
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року м.Житомир справа № 806/148/17

категорія 8.3.2

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

за участю: секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

представник позивача ОСОБА_1,

представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 23 грудня 2016 року,

встановив:

Комунальне підприємство "Житомирводоканал" Житомирської міської ради звернулося з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про часткове визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № та № від 23 грудня 2016 року.

Заявою від 23.03.2017року Позивач уточнив позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень Відповідача від 23.12.2016року № в частині визначення до сплати грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями в розмірі 293168,40грн.та № в частині визначення до сплати грошового зобов'язання з військового збору за штрафними санкціями в розмірі 30524,82грн.

В судовому засіданні представники Позивача уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі і зазначили, що Відповідачем була призначена та проведена планова виїзна документальна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013року по 30.06.2016року. За результатами такої перевірки, на думку представників Позивача, уповноважені особи податкового органу безпідставно дійшли висновку про наявність несвоєчасних оплат підприємством до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 402885,24грн. та військового збору в розмірі 44959,03грн. На підприємстві своєчасно та у повній відповідності до вимог податкового законодавства нараховувалися податок на доходи фізичних осіб та військовий збір на доходи, що виплачувалися підприємством своїм працівникам.

Представники Позивача визнали, що мало місце несвоєчасна сплата донарахованого податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2785,68грн. та військового збору на 201,15грн. Представники Позивача також визнали несвоєчасність перерахування податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 73956,33грн. та військового збору на 28613,02грн., що тягне штрафні санкцій передбачені ст.126 Податкового кодексу України.

На думку представників Позивача, підстави для застосування до підприємства фінансових санкцій передбачених ст.127 Податкового кодексу України, відсутні.

Представники Відповідача, Головного управління ДФС у Житомирській області, в судовому засіданні проти позову заперечили і пояснили, що дійсно в період з 24.10.2016року по 02.12.2016року уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена планова виїзна документальна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013року по 30.06.2016року. За результатами такої перевірки було встановлено численні порушення підприємством вимог податкового законодавства щодо повноти нарахування та своєчасності перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору на доходи, що виплачувалися підприємством своїм працівникам. Зазначені порушення, на думку представників Відповідачів, стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень щодо збільшення Позивачу сум податкових зобов'язань та застосування фінансових санкцій. Свої заперечення щодо заявленого позову представники Відповідачів навели в письмових запереченнях.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача та заперечення представників Відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо підстав та порядку застосування фінансових санкцій і нарахування пені за несвоєчасне нарахування, неутримання та/або несвоєчасну сплату (перерахування) податків (податку на доходи фізичних осіб і військового збору) платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків та щодо строків подання податкової звітності регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

В судовому засіданні встановлено, що в період з 24.10.2016року по 02.12.2016року уповноваженими посадовими особами податкового органу була проведена планова виїзна документальна перевірка підприємства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013року по 30.06.2016року, про що був складений відповідний акт перевірки від 09.12.2016року.

За результатами такої перевірки 23.12.2016року були винесені оскаржувані податкові повідомлення - рішення:

- № про збільшення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 2785,68грн., застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ст.127 Податкового кодексу України на 303109,20грн., і нарахування пені на 1458,95грн.;

- № про збільшення податкового зобов'язання з військового збору на 201,15грн., застосування штрафних (фінансових) санкцій, передбачених ст.127 Податкового кодексу України на 33519,85грн., і нарахування пені на 393,37грн.

Правомірність збільшення податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 2785,68грн. і з військового збору на 201,15грн. та нарахування пені відповідно на 1458,95грн. і на 393,37грн. Позивачем не оскаржується, а тому не є предметом судового розгляду в даній адміністративній справі.

Більш того, Позивач визнає, що мало місце порушення строків перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 73956,33грн. та військового збору на 28613,02грн., що є підставою для застосування штрафних санкцій передбачених ст.126 Податкового кодексу України, а тому не оскаржує податкові повідомлення - рішення в частині застосування фінансових санкцій відповідно на 7395,62грн. та 2861,30грн.

Відповідно до висновків, зазначених в акті перевірки від 09.12.2016року, та пояснень представників податкового органу в судовому засіданні підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень стали виключно несвоєчасність перерахування Позивачем до бюджету податку з доходів фізичних осіб, що перебувають в трудових відносинах з підприємством, та військового збору.

Сторони не заперечують, що підприємством в повному обсязі і своєчасно нараховувався податок на доходи фізичних осіб своїм працівникам та військовий збір, але перерахування певної частини такого податку та військового збору до бюджету проводилися із порушеннями строків, передбачених податковим законодавством.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивачем, як податковим агентом, протягом перевіряємого періоду своєчасно та у повній відповідності до вимог ст.168 Податкового кодексу України нараховувався та утримувався податок на доходи фізичних осіб із заробітної плати працівників. Такий дохід (заробітна плата) працівникам підприємства виплачувався не в день нарахування, а в подальші дні враховуючи фінансові можливості платника.

В розумінні вимог пп.168.1.5. п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Аналогічно судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивачем своєчасно та у повній відповідності до вимог ст.168 та п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України протягом перевіряємого періоду нараховувався та утримувався військовий збір.

Таким чином, враховуючи що такий оподаткований дохід Позивачем своїм працівникам не виплачувався в день його нарахування, то у Позивача як податкового агента виникали зобов'язання щодо перерахуванню до бюджету такого податку на доходи фізичних осіб та військового збору у місячний термін.

Безспірно, згідно з підпунктом 126.1 статті 126 ПК, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Тобто, у разі якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 цього Кодексу. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Разом з тим, як зазначено у розрахунках штрафних санкцій, нарахування таких штрафних санкцій були зумовлені виключно застосуванням до Позивача вимог ст.127 Податкового кодексу України, а не положеннями ст.126 цього ж Кодексу.

На думку представників податкового органу, Позивач в день виплати відповідних частин заробітної плати був зобов'язаний перерахувати до бюджету пропорційну частину раніше нарахованих на такий дохід податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Суд не приймає до уваги такі доводи Відповідача, як такі що не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, з огляду на таке.

По-перше, за приписами п.2 "розд.I. Загальні положення" Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року N727 (надалі - Порядок N727), акт документальної перевірки - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до вимог п.5 "розд.I. Загальні положення" Порядку N727 факти виявлених порушень законодавства з питань податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Всупереч вимогам вказаного Порядку N727 уповноваженими особами податкового органу в акті перевірки фактично обмежилися загальними сумами у висновках щодо порушення строків перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за перевіряємий період. В акті викладені в цій частині порушення не містять посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності.

По-друге, застосування податковим органом до Позивача фінансових санкцій, передбачених пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, є безпідставним.

Безспірно, статтею 127 Податкового кодексу України встановлено міру відповідальності, яка покладається на платника податків, у тому числі і на податкового агента, саме за ненарахування і неутримання та/або несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при цьому розмір штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не відповідно до часу затримки такої несплати (як передбачено статтею 126 цього ж Кодексу), а залежно від кількості допущених порушень протягом певного періоду часу.

Тобто, склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивачем своєчасно та в повному обсязі проводилися нарахування та утримання податку на доходи фізичних осіб та військового збору відносно працівників підприємства і відносно такого їх доходу як заробітна плата, тобто такі грошові зобов'язання Позивача вже були самостійно узгоджені. Протягом перевіряємого періоду у Позивача були відсутні жодні підстави для повторного нарахування та утримання вказаного податку та збору на ці ж та інші види доходів працівників підприємства, окрім заробітної плати.

Обов'язковою умовою для застосування відповідальності, передбаченої пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України, є ненарахування і неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків

Несвоєчасна та в неповному обсязі виплата заробітної плати працівникам підприємства, за умови нарахування та утриманого на цю зарплату податку та збору, не породжує обов'язку повторного нарахування та утримання цих податку та збору на виплачену із запізненням частини заробітної плати, на яку вже нараховували та утримували вказані обов'язкові платежі і такі зобов'язання Позивача вже набули статусу узгоджених.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 10.11.2015року №21-2919а15. В даному судовому рішенні прямо зазначено, що "просрочка сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб не є порушенням вимог ст.127 Податкового кодексу України", а тому заява податкового органу про перегляд судових рішень була залишена без задоволення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 22.03.2016року №813/6774/13-а.

Представниками податкового органу помилково трактується вказана правова позиція Верховного суду України.

Доводи представників Відповідача за своєю суттю зводяться до фактичного повторного нарахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору на частину заробітної плати працівникам при їх несвоєчасній виплаті, незважаючи що на цей дохід у вигляді заробітної плати за відповідний період вже мали місце своєчасні нарахування та утримання такого податку і збору, такі зобов'язання є узгодженими, але були несвоєчасно перераховані до бюджету. Не своєчасна сплата таких суми самостійно визначених сум грошових зобов'язань протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, слугує підставою для відповідальності платника виключно відповідно до статті 126 ПК. Така відповідальність до Позивача як платника застосована і її правомірність визнана судом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що податок на доходи найманих працівників Позивачем нараховано своєчасно та правильно, включено у податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків і сум утриманих з них податку (форма 1ДФ). При цьому перевіркою встановлено окремі факти недостовірного обчислення податку на доходи фізичних осіб і військового збору, його неутримання чи несплату, що Позивачем визнається, і відносно яких не оскаржується застосування фінансових санкцій, передбачених ст.127 Податкового кодексу України.

Таким чином, несвоєчасна виплата задекларованих та узгоджених податкових зобов'язань за платежем "податок на доходи найманих працівників" і "військовий збір" виникла внаслідок затримки виплати заробітної плати, при цьому податок на доходи найманих працівників і військовий збір перераховувався в той же день, коли і виплачувалась заробітна плата, тому має місце лише несвоєчасне перерахування сум податку та збору, відповідальність за яке передбачена ст. 126 Податкового кодексу України.

Така правова позиція викладена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 10.10.2016 р. NК/800/13422/16.

Одночасно суд зазначає, що Позивачем зменшення позовних вимог помилково зумовлено визнанням наявності порушення строків перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 73956,33грн. та військового збору на 28613,02грн., що є підставою для застосування штрафних санкцій передбачених ст.126 Податкового кодексу України, а тому не оскаржує податкові повідомлення - рішення в частині застосування фінансових санкцій відповідно на 7395,62грн. та 2861,30грн.

Жодних правових санкцій, передбачених ст. 126 Податкового кодексу України, відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень - рішень до Позивача податковим органом не застосовувалися, а застосовані фінансові санкції зумовлені виключно вимогами ст.127 Податкового кодексу України.

Зазначене свідчить про безпідставність зменшення Позивачем своїх позовних вимог в цій частині та про наявність підстав щодо виходу суду за межі позовних вимог для захисту порушених прав Позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у Житомирській області податкові повідомлення - рішення від 23.12.2016року № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 300564,02грн. та № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 33386,11грн. винесені не на підставі вимог чинного законодавства та без врахування всіх обставин, що мали значення для їх винесення, а тому є протиправними та підлягають скасуванню, а позов - в цій частині задоволенню.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Доказом понесення ним інших судових витрат суду не надано. Таким чином, судові витрати Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради у вигляді судового збору в сумі 4656,12грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Керуючись вимогами ст.ст.2,11,86,94,159-163,167,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 23.12.2016року № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 300564,02грн. та № в частині застосування штрафних санкцій в сумі 33386,11грн.

Судові витрати Комунального підприємства "Житомирводоканал" Житомирської міської ради у вигляді судового збору в сумі 4656,12грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 19 травня 2017 р.