Справа № 489/4898/16-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 489/4898/16-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Крусяна А.В.
при секретарі - Філімович І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ :
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа - Комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби викладене в протоколі № 57 від 22 липня 2016 року, в частині відмови в призначені одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 кулеші Анжеліці Володимирівні;
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, пов`язану зі смертю капітана запасу ОСОБА_2 , 1968 року народження, виходячи з розмірів, визначених ст. 16-2 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 500 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 12 жовтня 2015 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 було призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією. Протягом проходження служби, ОСОБА_2 брав участь у антитерористичній операції. 18.09.2015 його було звільнено у запас. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. У зв`язку із загибеллю її чоловіка, вона, як дружина померлого військовослужбовця, має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Представник відповідача, Міністерства оборони України, заперечував проти задоволення позову.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, жодних заперечень проти позову суду не надав.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, оформлене протоколом №57 від 22.07.2016 року в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Зобов`язано Міністерство оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, виходячи з розмірів, визначених ст.16-2 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102,40 грн.
Не погодившись з таким рішенням Міністерство оборони України звернулось з апеляційною скаргою на вказане рішення. Апелянт просить скасувати постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що родичі особи, яка безпосередньо брала участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і в цей час отримала захворювання, яке за визначенням військово-лікарської комісії Південного регіону в причинно-наслідковому зв`язку спричинило смерть такої особи мають такі ж права на отримання одноразової грошової допомоги, як і особи, смерть яких настала під час виконання військового обов`язку.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
В силу ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до витягу з наказу №34 від 31.07.2014 ОСОБА_2 призвано на військову службу у зв`язку з мобілізацією з 31.07.2014 року.
Відповідно до витягу з наказу №203 від 18.09.2015 ОСОБА_2 звільнено з військової служби з 18.09.2015 року та направлено для зарахування на військовий облік до Центрально-Миколаївського ОРВК м. Миколаєва.
Довідкою від 18.09.2015 № 8465 встановлено, що ОСОБА_2 з 11.10.2014р. по 10.09.2015р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операції поблизу міста Донецьк Донецької області. Згідно до посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 надано статус учасника бойових дій.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 .
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 2260 від 12.10.2015 року причиною смерті ОСОБА_2 стала гостра серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця.
Витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №235 від 17.05.2016 захворювання капітана запасу ОСОБА_2 , яке послужила причиною його смерті, пов`язане із захистом Батьківщини.
Позивач є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 . 21.06.2016 року позивач звернувся до Військового комісаріату Миколаївської області з заявою, в якій просив виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю її чоловіка, капітана запасу Збройних Сил України ОСОБА_2 .
Витягом з протоколу №57 від 22.07.2016 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.
Згідно статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до статті 1 зазначеного Закону соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 12 Закону визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Положеннями статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що дія цього Закону поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Статтею 16 Закону визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби (підпункт 2 пункту 2 статті 16).
Статтею 161 Закону визначено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно статті 162 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначений Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі Порядок №975).
Згідно пункту 4 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, якщо смерть настала, зокрема, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату загибелі (смерті), рівними частками членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пункт 5 Порядку №975).
У відповідності до пункту 10 Порядку №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи:
- заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги;
- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу);
- витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції 31.07.2014 року ОСОБА_2 призваний на військову службу на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 та з 11.10.2014 року по 10.09.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції поблизу міста Донецьк Донецької області.
18.09.2015 року ОСОБА_2 звільнено з військової служби відповідно до наказу № 203командира військової частини польової пошти НОМЕР_4 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до довідки про причину смерті від ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер від «гострої сердцево-судинної недостатності, атеросклеротична хвороба серця».
Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово - лікарською комісією Південного регіону встановлено, що ОСОБА_2 помер від захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Отже, ОСОБА_2 помер від захворювання, пов`язаного з виконанням останнім обов`язків військової служби.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для призначення та виплаті дружині померлого ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги на підставі підпункту 2 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», беручи до уваги при цьому, що смерть військовослужбовця настала внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження ним військової служби.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 195;196;198;200;205;206;254 КАС України, суд апеляційної інстанції, -
У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2017 року без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 18.05.2017 року.

Головуючий: О.В. Джабурія
Суддя: Н.В. Вербицька
Суддя: А.В. Крусян