Справа № 805/4997/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року справа № 805/4997/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

при секретареві судового засідання Куленко О.Д.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі № 805/4997/16-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 22.11.2014 №1920; визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування; визнання протиправними та скасування наказів №2163 від 23.12.2014 та від 22.01.2015 №21о/с; зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - Управління або ГУМВС України в Донецькій області) про визнання висновку службового розслідування як такого, що був зроблений з порушенням вимог інструкції; скасування висновку службового розслідування як незаконного; визнання наказу №2163 від 23.12.2014 відносно накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби як такого, що прийнятий на основі незаконного висновку службового розслідування; скасування наказу №2163 від 23.12.2014 відносно звільнення зі служби як незаконного; визнання наказу №446о/с від 31.12.2014 в частині звільнення; скасування наказу №446о/с від 31.12.2014 як незаконного; зобов'язання звільнити відповідно до рапорту за вислугою років.

До початку судового розгляду справи позивачем надано уточнення до адміністративного позову, в яких позивач просив визнати наказ від 22.11.2014 №1920 як такий, що був прийнятий незаконно; скасувати наказ від 22.11.2014 №1920; визнати висновок службового розслідування як такий, що був зроблений з порушенням вимог інструкції; скасувати висновок службового розслідування, визнати накази №2163 від 23.12.2014 та від 22.01.2015 №21о/с такими, що прийняті незаконно, та їх скасувати; зобов'язання звільнити зі служби відповідно до рапорту (за віком) з 22.01.2015 (т.1 а.с.174-177).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в органах внутрішніх справ. 16.06.2014 позивачем подано рапорт до керівництва Управління з проханням звільнити його з органів МВС України за вислугою років. Позивач зазначає, що 01.09.2014 він був затриманий незаконним збройним формуванням "ДНР" та утримувався в підвалах міста Горлівки та Донецька. Позивач зазначає, що після звільнення з полону він не мав фізичної можливості виїхати за межі окупованої території. Проте у зв'язку з неприбуттям до визначеного МВС України місця дислокації УДАІ ГУМВС України в Донецькій області було проведено службове розслідування, на підставі якого видано дисциплінарний наказ ГУМВС в області від 23.12.2014 №2163 про звільнення позивача зі служби за порушення дисципліни. Втім, позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки службове розслідування було проведено з порушенням вимог законодавства. Так, позивач зазначає, що його провину у неприбутті до місця дислокації ніхто не довів, жодного доказу, який би свідчив про те, що він з власної волі не прибув до служби матеріали службового розслідування не містять. Також вказує на те, що йому не видано трудову книжку.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення проти позову, які вмотивовані тим, що 04.07.2014 за №13569/Ав до Управління надійшла термінова службова телеграма про те, що місцем дислокації ГУМВС України в Донецькій області визначено місто Маріуполь. Усьому особовому складу Управління потрібно було прибути для реєстрації до місця дислокації до 07.07.2014. У середині липня 2014 року ОСОБА_2 прибув до Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області та надав рапорт на відпустку, тоді як відповідно до приписів Правил поведінки та професійної етики осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22.02.2012 №155, він повинен був залишатись на території, підконтрольній українській владі і продовжувати нести службу у важкий для країни час. Відповідач зауважує, що ОСОБА_2 продовжував залишатись на тимчасово окупованій території так званої ДНР у м. Горлівці, наражаючи на небезпеку своє життя та життя близьких і підлеглих. 01.09.2014 позивач був взятий у полон представниками незаконних формувань так званої ДНР. 02.12.2014 працівниками ВКЗ УДАІ ГУМВС України в Донецькій області на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 22.11.2014 №1920 у відношенні ОСОБА_2, проведено службове розслідування. Матеріали та оригінал висновку службового розслідування у зв'язку з непотрібністю 06.11.2015 було знищено шляхом спалювання. Відповідач вважає, що з копій матеріалів службового розслідування, які були збережені ГУМВС в Донецькій області, вбачається, що позивач 27.10.2014 повідомляв про перебування на лікарняному у м. Горлівці, однак надати підтверджуючі документи відмовився. Таким чином, відповідач вважає, що спірні накази про звільнення позивача прийняті правомірно. Крім того, відповідач вказує на те, що факт надання ОСОБА_2 рапорту про звільнення за власним бажанням та вислугою років не підтвердився.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року адміністративний зазначений позов ОСОБА_2 задоволено частково:

визнано незаконним та скасовано наказ Управління від 22.01.2015 №21о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) підполковника міліції ОСОБА_2 - начальника відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Горлівка (м. Горлівка) управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Донецькій області з 22 січня 2015 року;

зобов'язано Управління вирішити питання про звільнення ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ за віком з 22 січня 2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

При винесенні постанови, суд першої інстанції вважав, що пропуск позивачем встановленого статтею 99 КАС України строку звернення до суду з даним позовом не може слугувати перешкодою для надання судового захисту порушеним правам позивача. При цьому, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив такий висновок, що фактично, ні у висновку службового розслідування, ні в інших матеріалах справи не міститься посилань на конкретні докази, якими підтверджується порушення ОСОБА_2 службової дисципліни. Тому, недоведеність відповідачем порушення позивачем службової дисципліни, що є підставою для визнання судом звільнення останнього з органів внутрішніх справ протиправним, та таким, що здійснено без дотримання норм чинного законодавства.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання наказу від 22.11.2014 року №1920 як такого, що був прийнятий незаконно та скасування даного наказу, суд першої інстанції вважав незаконними, тому позивач підлягає поновленню на попередній посаді. Однак, під час судового розгляду даної справи позивачем не виявлено бажання подальшої служби в органах внутрішніх справ. Таким чином, враховуючи, що позивач досяг граничного віку перебування на службі, суд вважав за необхідне зобов'язати відповідача вирішити питання щодо звільнення ОСОБА_2 зі служби за віком з 22.01.2015.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_2 залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, незважаючи на всі факти, наявні в матеріалах справи, не взяв до уваги надані ГУМВС України в Донецькій області документи, не з'ясував фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, не звернув увагу на те, що позивач особисто отримав дублікат трудової книжки 03 травня 2016 року, чого сам не заперечував.

В судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів встановила наступне.

ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ з 10.06.1985 по 22.01.2015.

Остання займана посада - начальник відділу державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Горлівка УДАІ Головного управління МВС України в Донецькій області, останнє за період проходження служби присвоєне ОСОБА_2 спеціальне звання - підполковник міліції.

Наказом відповідача від 22.11.2014 №1920 призначено службове розслідування за фактом надходження 02.09.2014 повідомлення про викрадення невідомими особами начальника ВДАІ з обслуговування м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_2 з власного будинку.

Так, висновком службового розслідування, проведеного за фактом викрадення начальника ВДАІ з обслуговування м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_2 встановлено, що 02.09.2014 до чергової частини Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області з письмовою заявою звернулась ОСОБА_4 про вжиття заходів до невідомих озброєних осіб, які 02.09.2014 приблизно об 11-00 год. у м. Горлівка Донецької області незаконно позбавили волі її чоловіка та вивезли його у невідомому напрямку.

Дане повідомлення зареєстроване в журналі СО Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області №7402 від 02.09.2014. В подальшому від невідомих осіб було з'ясовано, що ОСОБА_2 був затриманий представниками так званої ДНР та утримується у підвалі споруди колишнього УБОЗ у м. Горлівка, де останнього постійно катують. За даним фактом слідчим відділом Артемівського МВ ГУМВС України в Донецькій області було відкрито кримінальне провадження СРДР №0002219 від 02.09.2014. за ознаками злочину, передбаченого ст. 146 ч. 2 КК України.

27.10.2014 ОСОБА_2 прибув до місця свого мешкання та звернувся до Горлівської ЦМБ з приводу отримання ним тілесних ушкоджень. Під час спілкування по телефону з ОСОБА_2 встановлено, що після того, як його випустили з місця утримання, він по теперішній час знаходиться у м. Горлівка, на пропозицію прибути до м. Маріуполь для продовження служби в ОВС, або написати рапорт на звільнення з ОВС на пенсію, останній категорично відмовився та повідомив, що він знаходиться на лікарняному, однак в якій саме лікарні та надати цьому підтвердження відмовився. Також з його слів в нього було відібрано паспорт громадянина України, та інші документи, без яких він не може нікуди виїхати. В даному висновку вказано, що вказані недоліки стали можливими внаслідок особистої недисциплінованості, низької виконавчої дисципліни, неналежного ставлення до виконання службових обов'язків з боку начальника відділу ДАІ з обслуговування м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_2 Зазначеним висновком проведеного у відношенні позивача службового розслідування вирішено, зокрема, за грубе порушення службової дисципліни, неналежне ставлення до виконання службових обов'язків, що виразилось у невиході на службу, начальника відділу ДАІ з обслуговування м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_2 звільнити з органів внутрішніх справ.

04.12.2014 уповноваженими особами складено доповідну записку на ім'я т.в.о. заступника начальника ГУМВС України в Донецькій області, в якій запропоновано погодитись з висновком службового розслідування та звільнити ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ.

Відповідно до наказу ГУМВС України в Донецькій області від 23.12.2016 №2163 за особисту недисциплінованість, порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС України, невихід на службу без поважних причин з 27.10.2014, начальника відділу ДАІ з обслуговування м. Горлівка УДАІ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ. УДАІ ГУМВС України в Донецькій області дні невиходу начальника відділу ДАІ з обслуговування м. Горлівка ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_2 на службу з 27.10.2016 до дня звільнення вирішено вважати прогулами, грошове забезпечення не нараховувати та не виплачувати.

Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 31.12.2014 №446о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) на підставі наказу Головного управління МВС в Донецькій області від 23.12.2014 №2163.

Згідно наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 22.01.2015 №21о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас за п. 64 "є" (за порушення дисципліни) на підставі наказу Головного управління МВС в області від 23.12.2014 №2163

Відповідно до наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 10.06.2016 №30 о/с лк скасовано пункт наказу ГУ МВС України в Донецькій області від 31.12.2014 №446о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "є" (за порушення дисципліни) у запас відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_2

Щодо строку звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом судом першої інстанції було зазначено наступне.

Позивачем було надано заяву про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, яка обґрунтована тим, що після утримання незаконним збройним формуванням "ДНР" документи позивачу повернуті не були. Отримати новий паспорт позивач зміг лише 23.01.2015. З 14.04.2014 позивач мешкає в зоні проведення АТО. Зазначає, що він не міг покинути окуповану територію та завчасно звернутись до суду з даним позовом. Також вказує на те, що матеріали проведеного у його відношенні службового розслідування для ознайомлення надані не були. Таким чином, просив визнати поважними причини пропуску ним встановленого законом строку звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо можливості визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд виходить з того, що сам по собі інститут строку на звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

З урахуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права, а також норм частини 2 статті 8, частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд першої інстанції вважав, що пропуск позивачем встановленого статтею 99 КАС України строку звернення до суду з даним позовом не може слугувати перешкодою для надання судового захисту порушеним правам позивача.

На переконання суду першої інстанції, наслідки пропуску строку позовної давності в адміністративному процесі, підлягають застосуванню виключно у разі наявності сумніву можливості встановлення об'єктивної істини в розглядуваній справі внаслідок значного спливу часу.

Таким чином, з урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Однак, колегія суддів вважає, що причини пропуску строку звернення до суду із зазначеними вимогами визнані місцевим судом поважними необґрунтовано та з порушенням норм процесуального законодавства з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною третьою статті 99 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно з вимогами ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Встановлено, що позивачем до суду першої інстанції було надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що після утримання незаконним збройним формуванням "ДНР" документи позивачу повернуті не були. Отримати новий паспорт позивач зміг лише 23.01.2015. З 14.04.2014 позивач мешкає в зоні проведення АТО. Зазначає, що він не міг покинути окуповану територію та завчасно звернутись до суду з даним позовом. Також вказує на те, що матеріали проведеного у його відношенні службового розслідування для ознайомлення надані не були. Таким чином, просив визнати поважними причини пропуску ним встановленого законом строку звернення до суду.

Проте, паспорт громадянина України ОСОБА_2 отримав 23 січня 2015 року. (т.1 а.с.7,108).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема - т.1 а.с.61, позивач 3 травня 2016 року по прибуттю до ліквідаційної комісії УДАІ ГУМВС України в Донецькій області особисто отримав дублікат трудової книжки та інші документи.

Факт отримання дубліката трудової книжки 3 травня 2016 року не заперечував і позивач, в тому числі, в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Більш того, із заяви ОСОБА_2 від 05.05.2016 (т.1 а.с.108-111) вбачається, що йому відомо про своє звільнення, про існування висновку службового розслідування, наказів, про які він зазначав в позовній заяві. Додатками до цієї заяви є, зокрема, копії виписок з наказів від 22.01.2015 № 21о/с та № 446о/с від 31.12.2014. Також в заяві ОСОБА_2 підтверджує, що йому пропонувалось ознайомитись з матеріалами службового розслідування. Насамкінець, будь-яких доказів того, що відповідач створював йому перепони в ознайомленні з необхідними для оскарження свого звільнення документами чи отриманні їх копій, ОСОБА_2 не надано. Колегія суддів вважає, що позивач мав змогу або звернутись до відповідача за отриманням необхідних йому документів, або заявити клопотання до суду про необхідність витребування певних документів як доказів.

Таким чином, саме з 3 травня 2016 року ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права (якщо вважав його порушеним) і саме з цієї дати слід обраховувати початок перебігу строку на звернення до суду з цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана позивачем 12.12.2016, направлена поштою 13.12.2016 до Донецького окружного адміністративного суду (т.1 а.с.7), тобто, після спливу встановленого місячного строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.3 ст. 99 КАС України та ст. 233 КЗпП України.

При цьому апеляційний суд не може взяти до уваги доводи позивача і його представника про те, що ОСОБА_2 не була отримана трудова книжка, оскільки в дублікаті відсутні відомості про його попереднє навчання, роботу чи службу. Дублікат трудової книжки має такий же правовий статус, як і її оригінал, і видається у випадку втрати останнього. Наявність спору про невнесення певних записів до дублікату трудової книжки не свідчить про те, що трудову книжку позивачем не отримано. При цьому в дублікаті трудової книжки є посилання на звільнення ОСОБА_2 зі служби в органах внутрішніх справ (т.1 а.с.17-18).

Не можна взяти до уваги доводи представника позивача про те, що строк на оскарження звільнення не слід обраховувати з дати отримання трудової книжки з огляду на те, що з ОСОБА_2, на думку останнього, вчасно не проведений остаточний розрахунок при звільненні. Якщо існує такий спір, його наявність за діючим законодавством не впливає на початок перебігу строку звернення до суду з позовом про оскарження звільнення.

Колегія суддів зауважує, що жодних поважних причин, з яких позивач не міг звернутися до суду з адміністративним позовом в місячний строк з 3 травня 2016 року, не навів.

Про необхідність перевірки судом вимог КАС України щодо строків звернення з адміністративним позовом, дослідження наявності саме поважних причин для їх поновлення зазначено й у п.п. 13-14 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ».

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Місячний строк визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із відповідним позовом.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що за процесуальним законодавством поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення дій, що підтверджені належними доказами.

У розумінні статті 100 КАС України поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду є наявність обставин, які створили об'єктивні перешкоди для звернення особи з адміністративним позовом і подолання яких для цієї особи було неможливим або ускладненим (постанова Верховного Суду України від 06.12.2016 в справі № 21-1532а16).

Отже, зважаючи на те, що адміністративний позов ОСОБА_2 поданий після спливу строку звернення до суду, встановленого ст. 99 КАС України та ст. 233 КЗпП України, а з доводів позивача, викладених у позовній заяві, не вбачаються підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною 3 статті 162 КАС України передбачено, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

За частиною 1 статті 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, у разі якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги залишити без розгляду.

В повному обсязі ухвала виготовлена 19 травня 2017 року.

Керуючись статтями 99, 100, 155, 162, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 березня 2017 року у справі № 805/4997/16-а - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 22.11.2014 №1920; визнання протиправним та скасування висновку службового розслідування; визнання протиправними та скасування наказів №2163 від 23.12.2014 та від 22.01.2015 №21о/с; зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов