Справа № П/811/1814/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

16 травня 2017 року м. Київ К/800/11225/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов'язання вчинити певні дії

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк скаржником усунуто недоліки касаційної скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає помилковими висновки судів попередніх інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, оскільки під час отримання трудової книжки 19 лютого 2016 року позивач дізнався лише про факт свого звільнення, а про підстави звільнення він дізнався 23 листопада 2016 року під час розгляду іншої справи у кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, а позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Спір між позивачем та відповідачем виник у зв'язку з незаконним, на думку позивача, звільненням 19 лютого 2016 року на підставі наказу №46 о/с від 19 лютого 2016 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач отримав трудову книжку 19 лютого 2016 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою.

За наведених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що про порушене право позивачу було відомо 19 лютого 2016 року (під час отримання трудової книжки), а з даним позовом позивач звернувся до суду тільки 16 грудня 2016 року, тобто з пропуском місячного строку звернення до адміністративного суду.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подав клопотання про визнання поважними причин пропуску процесуального строку звернення до адміністративного суду та поновлення цього строку. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду зазначив, що йому не було доведено до відома під підпис наказ №46 о/с від 19 лютого 2016 року та не було вручено витяг з даного наказу. Трудову книжку ОСОБА_1 отримав 19 лютого 2016 року, а копію наказу №46 о/с від 19 лютого 2016 року йому було вручено державним обвинувачем під час судового розгляду кримінальної справи 23 листопада 2016 року.

Крім того, в обґрунтування клопотання позивач вказав, що з 17 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Новоукраїнської ЦРЛ, про що свідчить відповідна довідка лікаря.

Відповідно до частини 1 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватись інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Виходячи з приписів вказаних норм, процесуальний закон, включаючи в себе окрему норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, звільнення з публічної служби, встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

При цьому, сам по собі інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин, тому обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане, передусім, дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Згідно з частиною 1 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду та залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач дізнався про порушення свого права 19 лютого 2016 року, коли отримав трудову книжку серії НОМЕР_1, а тому строк звернення до адміністративного суду необхідно рахувати з цієї дати.

Будь-яких належних та допустимих доказів наявності обставин, які б унеможливили своєчасне звернення ОСОБА_1 за судовим захистом, і, як наслідок, поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивачем не зазначено, і судами попередніх інстанцій не встановлено.

Крім того, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності, а довідка №3445, видана МОЗ України Новоукраїнської ЦРЛ Кіровоградської області, в якій зазначено про факт перебування позивача на лікуванні з 17 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року в хірургічному відділенні лікарні, не засвідчує непрацездатний стан позивача, та не є свідченням наявності істотних перешкод чи труднощів для своєчасного вчинення певної процесуальної дії, неможливості з незалежних від позивача причин звернутися до суду з позовом з дотриманням законодавчо встановленого строку.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що наведені позивачем обставини не є свідченням поважності причин пропуску строку звернення до суду, а тому правомірно застосували до спірних правовідносин встановлені статтею 100 Кодексу адміністративного судочинства України правові наслідки пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Доводи, викладені позивачем в касаційній скарзі перевірялися судами першої та апеляційної інстанцій і їм надана належна правова оцінка.

Висновки судів узгоджуються з вимогами процесуального законодавства, відповідають дійсним обставинам справи, доводи касаційної скарги їх не спростовують і ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 січня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко