Справа № 607/6240/17
Суддя: Сливка Л. М.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2017 Справа №607/6240/17

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Сливка Л.М., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 подав до суду адміністративний позов до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, в якому просить визнати неправомірними дії Управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо виплати щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи ОСОБА_1 у розмірі 2600 гривень у 2016 році та невиплати такої допомоги в розмірі 6440 гривень та зобовязати Управління соціальної політики Тернопільської міської ради здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної разової грошової допомоги інваліду війни ІІ групи відповідно до ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та виплатити різницю у розмірі 6440 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом або іншими законами.

Приписами ч. 2 ст. 99 КАС України, визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд враховує, що для правильного застосування норм КАС України при визначенні початку перебігу строку звернення до суду має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен був дізнатися, що містяться в статті 99 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення своїх прав, свобод чи інтересів і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 29 жовтня 2014р. у справі № 6-152цс14, від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16.

Крім того, невирішення питання про можливість застосування строків звернення до суду може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Практика Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справи "Deweer проти Бельгії" рішення від 27.02.1980, "Golder проти Сполученого Королівства" рішення від 21.02.1975 року ).

Як убачається із змісту адміністративного позову, позивач оскаржує дії Управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо недоплати йому щорічної разової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи за 2016 рік, тобто про порушення своїх прав позивач дізнався ще у квітні 2016 році, коли відповідачем було здійснено виплату грошової допомоги в розмірі 2600 гривень , однак у поданому позові позивачем не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку, при цьому в матеріалах позовної заяви відсутні докази про наявність обставин, які би унеможливлювали позивачу звернення до суду у визначений законом строк.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до адміністративного суду, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 99, ст. 100, ч. ч. 1, 3 ст. 254, ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддяОСОБА_3