Справа № 615/127/17
Суддя: Токмакова А. П.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 615/127/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 р. м. Валки

Валківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Токмакової А.П.,

секретаря Антоненко М.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Валки Харківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Валківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

06.02.2017 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними дії Валківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області та зобов'язати поновити його право на отримання державної пенсії як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 3-ої групи в розмірі 6,75 мінімальних пенсій за віком, шляхом здійснення відповідного перерахунку та забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, внаслідок чого отримав радіаційне переопромінювання, втратив працездатність, можливість заробляти собі та своїй родині на життя.

Починаючи з перших хвилин аварії на 4 енергоблоці Чорнобильської АЕС 26.04.1986 року, українська держава прийняла на себе зобов'язання не тільки сплачувати заробітну плату підвищену до 16 кратного розміру в залежності від реального рівня переопромінювання в місці проведення робіт (пункти 1.4 та 13 постанови Ради Міністрів Української РСР від 10.06.1986 року № 207-7) але й надала безпрецедентні гарантії - в разі каліцтва або захворювання, викликаного аварією на Чорнобильській АЕС. Пенсії призначалися в порядку, передбачуваному чинним законодавством у випадку трудового каліцтва або професійного захворювання, відповідно до правил, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 3.07.1984 року № 690.

Ці Правила регулювали щомісячні виплати компенсацій втрати заробітної плати понад розмір соціальної державної пенсії, встановленої для всіх громадян Української РСРС на випадок втрати працездатності, виключно для працюючих, службовців, які отримали травми, професійні захворювання внаслідок порушення норм безпеки, відсутності контролю за обов'язковими вимогами санітарного законодавства, з боку держави.

Виключно для інвалідів - ліквідаторів наслідків аварії на ЧАЕС українська держава встановила, що працівники та службовці, які отримали професійну хворобу, пенсії повинні нараховуватися відповідно до Списку № 1, затвердженому постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 без обмежень, незалежно від тривалості праці в шкідливих умовах.

Як вказує позивач, отримувати державні пенсії, як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 3-ої групи в розмірі 6.5 мінімальних пенсій за віком йому дозволено до листопада 2011 року на підставі ст.ст. 49-54 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХХІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Але з 01.11.2011 року злочинна влада ОСОБА_3 без усіляких юридичних підстав відмовилася виконувати взяті на себе зобов'язання з компенсації шкоди здоров'ю позивача, втрати працездатності під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Пізніше з 01.01.2012 року для прикриття цього свавілля була надумана постанова Кабінету Міністрів України № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою була штучно виведена формула повного Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка фактично сфальсифікувала всі правовідносини, які встановилися між мною та державою внаслідок втрати мною працездатності від каліцтва отриманого під час ліквідації аварії на ЧАЕС.

На думку позивача, ця формула, як і весь порядок в цілому, є юридично нікчемними, так як припинили йому гарантії, надані державою на виконання Конституції України.

Ч.3 ст.22 Конституції України гарантує, що існуючі права позивача на отримання від держави за рахунок державного бюджету державних пенсій в розмірі не меншому ніж 6,5 мінімальних пенсій за віком, визначені статтями 49-54 Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської Катастрофи», не можуть бути звужені, скасовані або обмежені при прийнятті нових законів або внесенні зміни до чинних законів.

Посилаючись на ст.22 Конституції України вказує, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливість людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей прав людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Вважає, що ніякі зміни в законодавстві України не можуть ніяким чином змінити сутність змісту його права отримання від держави за рахунок державного бюджету державних пенсій в розмірі не меншому ніж 6,5 мінімальних пенсій за віком.

Позивач, посилаючись на ст.1512 Закону України «Про внесення змін до Конституції України щодо правосуддя» вказує, що у органів Пенсійного фонду України з'явився остаточний обов'язок виплачувати належну йому державну пенсію, як ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи в розмірі визначеному редакцією Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року на час виникнення права на соціальну допомогу як інваліда ЧАЕС.

16.01.2017 року звернувся до відповідача із заявою провести нарахування та виплату належних позивачу державних пенсій як інваліду-ліквідатору ЧАЕС у відповідності до Конституції України, на що отримав 28.01.2017 року відмову.

Ця відмова, на думку позивача, є свідомим порушенням з боку відповідача вимог ст.ст.22,46 Конституції України, якими він відповідно до п.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, а також у містах та районах (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за № 41/26486) зобов'язаний керуватися у своїй діяльності, а також підпункту 7 та 8 пункту цього положення, згідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії для чого забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій, які згідно із законодавством здійснюється за рахунок державного бюджету України.

Керівництво Української РСР в 1986 році із декілька можливих варіантів ліквідації наслідків аварії вибрало самий мінімальний по фінансовим, політичним наслідкам для Української РСР України але за рахунок життя, здоров'я ліквідаторів аварії. Ліквідатори наслідків аварії в мінімальні строки, не більше пів року, локалізували аварію в 30 кілометровій зоні, чим врятували державу від дуже значних, в першу чергу, фінансових санкцій. Українська РСР не була готова до ліквідації техногенної катастрофи такого масштабу - не мала ні дозиметричних приладів, ні спеціальних засобів захисту, ні спеціальної техніки але альтернативний варіант, який не порушував би правових основ роботи в умовах радіації, зайняв би мінімум сім років та приводив до ураження радіацією територію Української РСР площиною більше 100 тисяч кілометрів (на строк до декілька тисяч років), а також враженням місцевостей в Північній та Центральній Європі.

Ціною свого життя та здоров'я врятували від страждань не менше 10-50 мільйонів мешканців країни та всього світу, зекономили неминучі фінансові санкції, виплати рецесіі, при самій мінімальній оцінці в сотні мільярдів доларів США.

Керівництво країни, яке виходячи чисто з практичних міркувань, значно занижувало як масштаби катастрофи, так і рівень небезпеки для ліквідаторів. Досить високо встановили оплату праці в тих надзвичайних умовах постановою Ради Міністрів Української РСР від 8.05.1986 року № 168-5 збільшило в 2 рази тарифні ставки, посадові оклади всіх хто залучався до ліквідації аварії, а постановою РМ УРСР від 10.06.1986 року № 207-7 ввела з початку аварії ще 500% збільшення оплати праці для ліквідаторів, робота яких проводилася за межами, встановленими вимогами норм радіаційної безпеки та ввело 60% преміювання. Таким чином, виходячи тільки з нормативної бази оплати праці 1986 року, ліквідатор, який працював у небезпечних для його здоров'я умовах, не міг отримувати менше ніж 16 кратну оплату праці, що в умовах пенсійного законодавства Української РСР забезпечувало у випадку настання інвалідності 30 кратну максимальну пенсію. Також запропоновані ВРУ гарантовані державні пенсії для ліквідаторів-інвалідів ЧАЕС в 10 кратному розмірі від мінімальної пенсії за віком, навіть з урахуванням постанови КМУ від 27.12.2058 року № 1293, яка збільшила для ліквідаторів 1986 року розмір пенсії в 3,5 рази були меншими, ніж вимагала сплачувати нормативна база Української РСР в 1986 році.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заперечення, зі змісту яких вбачається, що відповідно до заяви від 05.01.2006 року позивачу з 05.01.2006 року призначена пенсія по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796 від 28.02.1991р.

Пенсія розрахована із заробітку за період з 01.06.1986 року по 12.06.1986 року, який становить 4830,85 грн.

З 01.12.2016 року розмір пенсії позивача розрахований відповідно до ч.4 ст.54 - Закону „Про ЧАЕС" складає ( 4830,85 х 60%) - 2898,51 грн.

Додаткова пенсія інваліду 3 гр. (ст. 50 ЗУ „Про ЧАЕС") - 284,70 грн.

Підвищення інваліду війни 3 гр. - 374,10 грн.

Цільова грошова допомога на прожиття інваліду війни - 50,00 грн.

Фіксована індексація - 89,96 грн.

Загальний розмір пенсійної виплати з 01.12.2016 року складає 3697,27 грн.

Ч.2 ст.103 Закону України "Про загальнообов'язкове державні пенсійне страхування" закріплює - Центральний орган виконавчої влади у сфер праці та соціальної політики надає разом з Пенсійним фондом роз'яснення питань призначення, перерахунку та виплати пенсій відповідно до цього Закону. З цього випливає, що у своїй роботі управління керується роз'ясненням Міністерства праці та соціальної політики.

Ч.1 ст.19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» закріплює норму, в якій зазначається, що діяльність Кабінету Міністрів Україні спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охороні навколишнього природного середовища, екологічної безпеки природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої та зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності. Також, основними повноваженнями, закріпленими у ст.20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України у сфері соціальної політики забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян.

Відповідно до п.1 «Положення про Пенсійний фонд України» затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Пенсійний фонд України за рахунок коштів Державного бюджету України реалізує бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами», згідно з якою Пенсійному фонду виділені бюджетні асигнування для виплати пенсій у розмірах, визначених законодавством. Головним розпорядником коштів за цією програмою є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України.

Згідно з п.п.20,29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до посвідчення категорії 1, НОМЕР_1, виданого 24.06.1995 року Харківською обласною державною адміністрацією та вкладки НОМЕР_2 до даного посвідчення Категорії НОМЕР_3 від 01.03.2007 року ОСОБА_1 являється особою, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до експертного висновку № 634 від 20.07.1990 року у позивача виявлено захворювання пов'язане з впливом іонізуючих та інших шкідливих факторів при здійсненні робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно довідки серії ХАР-05 № 003052, виданої 01.11.2006 року Міністерством охорони здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 60%.

16.01.2017 року позивач звернувся з заявою до Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив поновити конституційні права, встановлені ст.ст.46, 21 та 22 Конституції України, розрахувати та сплатити не виплачені УПФ кошти за весь час порушення УПФ по відношенню до позивача вимог Конституції України.

На заяву позивача Валківське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області надало відповідь, в якій вказує, що позивачу з 05.01.2006 року призначена пенсія по інвалідності в розмірі фактичних збитків згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796 від 28.02.1991р.

Пенсія розрахована із заробітку за період з 01.06.1986 року по 12.06.1986 року, який становить 4830,85 грн.

З 01.12.2016 року розмір пенсії позивача розрахований відповідно до ч.4 ст.54 - Закону „Про ЧАЕС" складає ( 4830,85 х 60%) - 2898,51 грн.

Додаткова пенсія інваліду 3 гр. (ст. 50 ЗУ „Про ЧАЕС") - 284,70 грн.

Підвищення інваліду війни 3 гр. - 374,10 грн.

Цільова грошова допомога на прожиття інваліду війни - 50,00 грн.

Фіксована індексація - 89,96 грн.

Загальний розмір пенсійної виплати з 01.12.2016 року складає 3697,27 грн.

Постановою Валківського районного суду Харківської області від 04.01.2011 року у справі № 2006/2-а-8/11, дії Управління Пенсійного Фонду України у Валківському районі Харківської області щодо відмови в перерахунку і виплаті пенсії ОСОБА_1 згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неправомірними.

Зобов'язано УПФУ у Валківському районі Харківської області здійснити позивачу перерахунок та виплату державної (основної) пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком і додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.ст. 50,54 ч.4, 67, ч.3 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796 від 28.02.1991р. з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року.

Ухвалою Апеляційного адміністративного суду Харківської області від 25.11.2011 року дану постанову скасовано. Адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ у Валківському районі Харківської області про визнання дій протиправними та зобов'язання УПФУ у Валківському районі Харківської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2005 року по 31.12.2007 року залишено без розгляду.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

З положень ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод і інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

У зв'язку з набранням з 19.06.2011 року чинності ЗУ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 14.06. 2011 року № 3491-VI та прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.07.2011 року № 745, проведено перерахунок пенсії, внаслідок чого її розмір зменшився.

28.12.2014 року на підставі Закону № 76-VII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" ст.ст. 50, 54 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" викладені в новій редакції, де умови, порядок призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Відповідно до вимог ст. 50 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно вимог ст. 54 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Згідно п.3 ст.116 Конституції України Кабінет Міністрів України забезпечує, зокрема, проведення політики у сфері соціального захисту.

Виплата державної пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю з 01.09.2011 року проводилась у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», а з 01.01.2012 року здійснюється у розмірі, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішеннями Конституційного суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 року та від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 підтверджена законність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

ЗУ "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік", «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено, що у 2011 - 2015 роках положення зокрема статей 50, 54 Закону №796- XII, застосовуються у порядку та розмірі, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи із наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 - 2015 роки.

Таким чином, ЗУ № 76 VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року було внесено зміни до статей 50 та 54 Закону № 796- XII та зміни не визнані неконституційними.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №20-рп/2011 від 26.12.2011 року зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

В загальній декларації прав людини 1948 року, кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (ст. 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (п.1 ст.2).

Конституційний Суд України у своєму рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року виходив з того, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в п.п. 2,3 ст. 116 Конституції України.

З огляду на викладене, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Даним рішенням Конституційного Суду України дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Суд враховує, що правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі «Великода проти України» від 03.06.2014 р., в якому суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кайртан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 14.06.2011року передбачено, зокрема, що у 2011 році положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених КМУ.

Згідно ч.2 ст.103 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, надає разом з Пенсійним фондом роз'яснення з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій відповідно до цього Закону.

З ч.1 ст.19 ЗУ «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Основними повноваженнями, закріпленими у ст. 20 ЗУ «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України у сфері соціальної політики забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян.

Відповідно до п.1 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України від 01.03.2001 року № 121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України. Діяльність Пенсійного фонду України спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра праці та соціальної політики України.

Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення " № 112, 25.03.2014 року, внесено зміни у Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабміну від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» : щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, що належать до категорій 1, виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність:

особам, що належать до категорій 1:

з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам І групи - 474,5 грн.; інвалідам ІІ - 379,6 грн.; інвалідам ІІІ групи -284,70 грн.;

для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою: інвалідам І групи - 341,64 грн.; інвалідам ІІ - 227,76 грн.; інвалідам ІІІ групи -170,82 грн.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету.

В резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012 року №3рп/2012 зазначено, що Кабінет Міністрів регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, при розгляді справ суди повинні керуватись принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України.

Згідно із п. п. 20,29 ч.1 ст.116 Бюджетного кодексу України взяття зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушеннями бюджетного законодавства.

Згідно із ч.20 Бюджетного кодексу України за бюджетними програмами, здійснення заходів за якими потребує нормативно-правового визначення механізму використання бюджетних коштів, головні розпорядники коштів державного бюджету розробляють проекти порядків використання коштів державного бюджету та забезпечують їх затвердження у терміни, визначені Кабінетом Міністрів України. За рішенням Кабінету Міністрів України порядки використання коштів державного бюджету затверджуються Кабінетом Міністрів України або головним розпорядником коштів державного бюджету за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

У 2012-2014 роках норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовувались у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів на 2012 - 2014 роки відповідно до законів про Державний бюджет України на відповідний рік.

Аналогічні норми містить і Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», а саме у 2015 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

ЗУ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-УІІІ від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до ст.ст. 50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: з 01 січня 2015 року умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 1, призначається в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Позивачу не може бути застосовано для розрахунку державної та додаткової пенсії згідно ст. ст. 50, 54 Закону 796 величини мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Ч.3 статті 28 Закону № 1058 закріплює норму, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Положення ч.3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо встановлених обмежень застосування розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного ч. 1 ст. 28 цього Закону, Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України, не визнавались, а тому підлягають виконанню.

Ухвалою Конституційного Суду від 19.05.2009 р. № 27-у/2009 підтверджено, що у частині третій статті 28 Закону Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком, установленого в абзаці першому частини першої цієї статті, - виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом та непоширення вказаного мінімального розміру пенсії за віком на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, крім цього закону.

Аналізуючи наведені норми законодавства, враховуючи фактичні обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.70,71,160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Валківського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області та зобов'язання поновити його права на отримання державної пенсії як інваліду-ліквідатору ЧАЕС 3-ої групи в розмірі 6,75 мінімальних пенсій за віком, шляхом здійснення відповідного перерахунку та забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій за рахунок державного бюджету України - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Валківський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні - протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Токмакова А. П.