Справа № 522/3447/17
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 522/3447/17

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Нікітіна С.Й.

16 травня 2017 року Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
судді ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 20 березня 2017 року по справі № 522/3447/17 за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про зобовязання перерахувати разову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради та просив визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік позивачу протиправною та стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської на користь позивача щорічну разову грошову допомогу відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік, як інваліду війни ІІ групи, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплаченої суми, в сумі 6640 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016 рік проведена відповідачем у меншому, ніж передбачено ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розмірі.

Відповідач позов не визнав, вказуючи, що дійсно позивач є інвалідом війни та йому було виплачено щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік у сумі 2600 грн., згідно із Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", тобто діяло у межах повноважень, у порядок та у спосіб, що визначені чинним законодавством України.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку скороченого провадження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2017 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про зобовязання перерахувати разову грошову допомогу.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що прийнята із порушенням норм матеріального права, та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_4 є інвалідом війни ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів.

В 2016 році до 5 травня Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради позивачу здійснено виплату щорічної разової грошової допомоги в розмірі 2600 грн. згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. №141 Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань.

Вважаючи таку виплату незаконною та з посиланням на те, що її розмір, відповідно до ч.5 ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, повинен становити вісім мінімальних пенсій за віком, ОСОБА_4 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшов висновку, що дії відповідача по виплаті в 2016 році позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому постановою КМУ від 02.03.2016р. №141, не містять порушень вимог чинного законодавства, оскільки з набранням чинності Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28.12.2014р. №79-VIII повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня надано Кабінету Міністрів України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

На час виникнення спірних відносин діяла редакція частини п'ятої статті 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам ІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст.17 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.4 Бюджетного кодексу України, Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014р. №79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, який набув чинності 01.01.2015р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014р. №79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин, Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст.13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

На час розгляду та вирішення справи зазначені норми Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин у встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України не визнані.

За наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, слід застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент спірних правовідносин. Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. №79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин прийнятий пізніше Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, то у даному випадку, підлягають застосуванню саме норми Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

02 березня 2016 року, на виконання приписів Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №141 Про деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, якою, серед іншого, встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у розмірі, зокрема, інвалідам війни II групи - 2600 гривень.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання протиправними дій Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня в 2016 році, як інваліду війни ІІ групи, у розмірі 2600 грн., оскільки вказана виплата здійснена відповідно до положень Бюджетного кодексу України та у розмірі, встановленому постановою КМУ від 02.03.2016р. №141. Відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абз. 8 п.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.01.2012р. №3-рп/2012 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України. Отже, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, у вказаному Рішенні Конституційний суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Закріплений у ст.8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка, відповідно до вимог ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, є джерелом права в Україні.

В Рішенні Європейського суду від 3 червня 2014 року (справа Суханов та Ільченко проти України) суд зауважив на змінюваність законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати в певному розмірі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі про Ірландії констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, вірно встановлено фактичні обставини справи та дана правова оцінка, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 20 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які брали участь у справі, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Л.П. Шеметенко

Суддя: В.О. Потапчук

Суддя: Г.В. Семенюк