Справа № 808/4126/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2017-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року о/об 16 год. 19 хв.Справа № 808/4126/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення недоплаченого грошового забезпечення,

за участі:

позивача - ОСОБА_1

(особа посвідчується паспортом серія НОМЕР_2 )

представника відповідача - Штець Д.В.

(діє на підставі довіреності № 3/15 юр від 17.01.2017 року)

ВСТАНОВИВ:
29 грудня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі відповідач), в якому позивач просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення у сумі 23014,86грн.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889 та підзаконних актів, Запорізькій окружний адміністративний суд виніс постанову, якою встановив, що щомісячна додаткова грошова винагорода має тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, а тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога при звільненні з військової служби. Разом з цим, незважаючи на те, що винагорода не носить постійний характер, з нарахованих сум на виплату позивачу щомісячної грошової винагороди, за весь час отримання винагороди по день звільнення позивача, військовою частиною НОМЕР_1 утримувались аліменти на дітей, що суперечить чинному законодавству. Зазначив, що в наслідок протиправних дій відповідача йому в період з 01 січня 2015 року по 06 червня 2016 року недоплачене грошове забезпечення в розмірі 23014,86 грн.

В судовому засіданні позивач адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях, відповідно до яких зазначає, що згідно положень постанови Кабінету Міністрів України про Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій від 22 вересня 2010 року № 889 (далі по тексту Постанова №889 від 22 вересня 2010 року) та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» N 2011-XII, від 20 грудня 1991 року щомісячна додаткова грошова винагорода входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців. Ця винагорода виплачується окремим категоріям військовослужбовців, перелік яких наведений в цій постанові. Граничні розміри, порядок та умови виплати винагороди визначаються у межах затвердженого фонду грошового забезпечення. Відповідно до Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України № 108/26553 від 30 січня 2015 року встановлено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Таким чином, утримувались аліменти на дітей з щомісячної грошової винагороди здійснено на підставі норм чинного законодавства.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 18 квітня 2017 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 , проходив військову службу у Національній гвардії України, остання посада перед звільненням - офіцер оперативного відділення штабу військової частини НОМЕР_1 , військове звання перед звільненням «підполковник».

Наказом командувача Національної гвардії України від 20 травня 2016 року №74 о/с ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за станом здоров`я, календарна вислуга років військової служби на день видання цього наказу про звільнення складала - 18 повних років служби.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06 червня 2016 року №117 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення.

23 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій він керуючись Законом України «Про звернення громадян» просив надати інформацію та документальне підтвердження щодо факту виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, а саме дати фактичної сплати, розміру та складових частин з наданням копії платіжних доручень; надати інформацію, щодо включення при нарахуванні одноразової грошової допомоги при звільненні щомісячної додаткової грошової винагороди або за відсутності перерахувати одноразову грошову допомогу при звільненні та зробити доплату.

30 червня 2016 року тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 надано відповідь з вихідним № 1768, що виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Також керуючись наказом Міністерства внутрішніх справ України №638 від 04 липня 2014 року у розмір виплати одноразової грошової допомоги при звільненні включається: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби. Відповідно до пункту 11 Наказу МВС України № 72 від 23 січня 2015 року місячна додаткова грошова винагорода не включається у розрахунок одноразових виплат.

Не погодившись з вищезазначеним 18 липня 2016 року позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому, одноразову грошову допомогу.

Постановою від 12 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі з підстав, що щомісячна додаткова грошова винагорода, яка передбачена Постановою Кабінету Міністрів України №889 від 22 вересня 2010 року та Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України затвердженої наказом № 595 від 15 листопада 2010 року, має тимчасовий характер, оскільки виплата такої винагороди дозволена за наявності наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації) або вищого командира (начальника) залежно від настання спеціальних обставин, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною, тому вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.

09 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою, в якій просив провести йому виплати недоплачених сум грошового забезпечення за весь період утримання аліментів з сум нарахованої щомісячної грошової винагороди та надати інформацію про загальний розмір утриманих військовою частиною НОМЕР_1 аліментів з сум нарахованої йому щомісячної додаткової грошової винагороди за весь період її виплати, а також про щомісячний розмір утриманих аліментів з сум нарахованої ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за весь період її виплати.

14 листопада 2016 року тимчасово виконуючим обов`язки військової частини НОМЕР_1 надано відповідь з вихідним № 3208, в якій ОСОБА_1 відмовлено в проведенні виплати недоплачених сум за весь період утримання аліментів з щомісячної додаткової грошової винагороди.

Не погодившись з діями військової частини НОМЕР_1 вважаючи їх протиправними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом щодо стягнення недоплаченого грошового забезпечення.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначено раніше, то питання тимчасового характеру додаткової грошової винагороди стосовно позивача вирішено по справі № 808/2189/16. Рішення по справі набрало законної сили 07 лютого 2017 року, відповідно до ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Наведена у постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2016 року правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постановах від 15 жовтня 2013 року по справі № 21-368а13, 4 листопада 2014 року по справі №21-473а14, 16 червня 2015 року по справі №21-621а14.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 81 Сімейного кодексу України визначено, що перелік доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року затверджено «Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».

Згідно з абзацом 2 пункту 12 зазначеної постанови встановлено, що з військовослужбовців, а також осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, ДСНС та Державної кримінально-виконавчої служби утримання аліментів не провадиться з вихідної допомоги при звільненні з військової служби і з органів внутрішніх справ, ДСНС та Державної кримінально-виконавчої служби, а також інших видів грошового забезпечення, що не має постійного характеру.

З наведених норм постанови вбачається, що аліменти утримуються лише с тих видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають постійний (щомісячний) характер.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 встановлено щомісячну додаткову грошову винагороду (далі - винагорода) для окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.

На виконання вказаної постанови Міністром внутрішніх справ України наказом № 72 від 23 січня 2015 року затверджено «Інструкцію про розмірі і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 108/26553 від 30 січня 2015 року.

Положеннями Інструкції про розмірі і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України не врегульовано питання утримання аліментів.

Представник відповідача посилається на розпорядження командувача Національної гвардії України від 10 лютого 2015 року за № 3/21/3-712, яке видане на виконання вимог Інструкції № 72.

Пунктом 4 згаданого розпорядження встановлено, що додаткова грошова винагорода є щомісячною виплатою та впливає на виплату індексації, а також з неї проводиться утримання аліментів.

Але, суд зазначає, що у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами вищестоящим та нижчестоящим, застосовується акт, прийнятий вищестоящим органом, як такий, що має вищу юридичну силу.

То на думку суду, в даному випадку, за відсутності спеціальної норми, що регулює питання утримання аліментів з військовослужбовців Національної гвардії України необхідно застосовувати норми постанови Кабінету Міністрів України Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб № 146 від 26 лютого 1993 року.

Позивачем до матеріалів справи надано довідку відповідача про нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди та утримання з неї аліментів військовою частиною НОМЕР_1 .

За період з 01 січня 2015 року по 06 червня 2016 року позивачу нараховано щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 46 029,72 грн., а утримана сума аліментів складає 50 % у розмірі 23 014,86 грн. Наведені розрахунки не заперечуються представником відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановленні судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем не доведена правомірність вчинених дій щодо відмови у виплаті недоплачених сум за весь період утримання аліментів з щомісячної додаткової грошової винагороди, у зв`язку із чим позовні вимоги стосовно стягнення недоплаченого грошового забезпечення в сумі 23 014,86 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 4, 7-12, 14, 86, 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення у сумі 23014,86 грн.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов