Справа № 815/8119/13-а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 815/8119/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лук'янчук О.В.,
судді -Стас Л.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року по справі за позовом приватного підприємства «Торгівельний центр «Старокінний» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2013 року приватне підприємство «Торгівельний центр «Старокінний» (надалі - позивач, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області (надалі-відповідач, ДПІ), в якому просив скасувати наступні податкові повідомлення-рішення ДПІ від 01.07.2013 року:

- №, яким Підприємству збільшено грошове зобов'язання з податку на додану вартість (ПДВ) на 308750,00 грн. за основним платежем та за штрафними санкціями на суму 154372,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено грошове зобов'язання з податку на прибуток на 293 312 грн. за основним платежем та на 146656,00 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року, позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 07.10.2015 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12.12.2013 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.03.2014 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.12-15).

За результатами нового розгляду даної справи постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, ДПІ подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спірні повідомлення-рішення винесені на підставі акту від 03.06.2013 року №3202/22-5/26542721 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки Підприємства з питань підтвердження господарських відносин з ТОВ «Атум Про» за лютий 2013 року (надалі - акт перевірки).

За висновками акту перевірки позивач по операціям із ТОВ «Атум Про» в порушення п.198.2, п.198.3 ст.198 ПК України зависив податковий кредит з ПДВ за лютий 2013 року на загальну суму 308750,00 грн., а також в порушення вимог п.138.2 ст.138 та пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України безпідставно включив до складу валових витрат за І квартал 2013 року 1543750,00 грн., чим занизив податок на прибуток на загальну суму 293312,50 грн..

З акту перевірки слідує, що вказані висновки податкового органу обґрунтовуються фіктивністю операцій з поставки названим контрагентом позивачеві майнового права користування комплексом нежитлових приміщень торговельного центру «Старокінний» за договором від 03.01.2013 року №01/13, що на думку ДПІ виключає можливість формування позивачем за такими операціями податкового кредиту та валових витрат.

ДПІ в акті перевірки стверджує, що операції між позивачем та ТОВ «Атум Про» є фіктивними в силу того, що цей контрагент не перебуває за місцезнаходженням, не має майна, товарних запасів. основних засобів, виробничого обладнання, трудових ресурсів для провадження реальної господарської діяльності.

Під час першого розгляду даної справи, задовольняючи позовні вимоги, суд першої та апеляційної інстанції не погодились з висновками акту перевірки щодо фіктивності операцій між позивачем та ТОВ «Атум Про», та дійшли висновку про правомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат за цими операціями.

Скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанції, Вищий адміністративний суду України в ухвалі від 07.10.2015 року зазначив, що «…з урахуванням доводів Інспекції, покладених в основу оспорюваних донарахувань, для встановлення податкових насідків задекларованих операцій з метою визначення дійсного обсягу прав та обов'язків позивача у сфері оподаткування судам необхідно було дослідити рух спірного активу на усьому ланцюгу постачання на шляху від власника спірних приміщень (товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія») до позивача як кінцевого набувача, з'ясувати економічну доцільність одержання Підприємством цього активу саме від ТОВ «Атум Про» (а не від власника безпосередньо), перевірити дійсну економічну участь ТОВ «Атум Про» у виконанні розглядуваних операцій шляхом встановлення, які необхідні дії господарського характеру були фактично вчинені цим постачальником у процесі розглядуваних операцій, яким чином ТОВ «Атум Про» вплинуло на процес реалізації (передачі) активу позивачеві. У випадку встановлення, що участь ТОВ «Атум Про» є неістотною для настання правових наслідків розглядуваних операцій (зокрема, у разі, якщо актив у вигляді майнового права користування рухається через ТОВ «Атум Про» лише за документами), такі операції не підлягають врахуванню у податковому обліку Товариства як номінально оформлені».

Також касаційним судом було зазначено, що «за наявності об'єктивної можливості скоротити ланцюг постачання активів (шляхом зменшення кількості посередників та виключення з цього ланцюгу ТОВ «Атум Про») операції з використанням такої зайвої ланки слід кваліфікувати як такі, що позбавлені ділової мети та не можуть викликати правових наслідків у податковому обліку їх учасників. У такому разі судам необхідно встановлювати дійсний стан розрахунків Товариства з бюджетом за наслідками виключення з його обліку податкового кредиту та витрат, сформованих за цими операціями».

Також Вищий адміністративний суду України вказав на те, що « …встановивши факт формування ТОВ «Атум Про» податкового кредиту у лютому 2013 року за операціями з Товариством, не перевірили, за якими саме операціями такий кредит був сформований. Наведені обставини у даному випадку також вимагають перевірки, позаяк можуть свідчити про зворотний рух коштів між позивачем та ТОВ «Атум Про», що є ознакою схемних правовідносин.».

Задовольняючи позовні вимоги за результатами нового розгляду даної справи, Одеський окружний адміністративний не погодився з обґрунтованістю висновків акту перевірки №3202/22-5/26542721 від 03.06.2013 року щодо фіктивності укладених правочинів із ТОВ «Атум Про», та зазначив, що правомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат по таких операціях, підтверджується документально, і відсутні підстави для висновку про завищення витрат та податкового кредиту за цими операціями.

Оцінюючи правомірність наведених в акті перевірки підстав для донарахування зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, а також обґрунтованість висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у п.138.2, п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України (в реакції на час проведення спірних операцій), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги до первинних документів закріплені також і в п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Предметом дослідження за актом перевірки стали операції позивача із ТОВ «Атум Про» у лютому 2013 року з передачі позивачу майнових прав користування комплексом нежитлових приміщень торговельного центру «Старокінний» за договором від 03.01.2013 року №01/13.

Як зазначено у п.3 акту перевірки позивачем були надані перевіряючим договір від 03.01.2013 року №01/13, акти здачі-прийняття послуг, податкові накладні, платіжні доручення, оборотно-сальдова відомість по рахунку 631, а в пп.3.4.4 акту наведені повні реквізити усіх актів здачі-прийняття послуг та податкових накладні за цими операціями за лютий 2013 року, які складались стосовно кожного переданого позивачу об'єкту нерухомості за вказаним договором.

Копії цих документів долучені позивачем і до матеріалів даної справи та досліджені судом.

Зауважень щодо повноти та правильності складання зазначених первинних документів в акті перевірки не наведено.

Дослідивши надані позивачем первинні бухгалтерські документи по операціям із ТОВ «Атум Про», колегія суддів вважає їх такими, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, оскільки вони містять усі необхідні обов'язкові реквізити, мають опис видів робіт (послуг) їх вартість, підписані посадовими особами та скріплені печатками.

Також в акті перевірки не заперечується і той факт, що ТОВ «Атум Про» на момент проведення операцій з позивачем мало право на виписку податкових накладних і було зареєстрованим платником податку на додану вартість.

В якості обґрунтування висновку про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям позивача із ТОВ «Атум Про» за лютий 2013 року акт перевірки містить наступні доводи:

- згідно Акту про неможливість проведення зустрічної звірки від 20.05.2013 року №2927/22-5/37224717 ТОВ «Атум Про» не звітує про наявність основних фондів, має стан платника « 9» - направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням, що вказує на неможливість здійснення основного виду діяльності та неможливість підтвердження реальності господарської діяльності цього підприємства за лютий 2013 року;

- до перевірки не надано документів, підтверджуючих право власності на комплекс об'єктів, зазначених у договорі №01/13 від 03.01.2013 року;

- у ТОВ «Атум Про» не виникли податкові зобов'язання по операціям із позивачем, оскільки сума ПДВ в розмірі 308,7 тис.грн. не відображена цим контрагентом у складі своїх податкових зобов'язань з ПДВ за відповідний період (стор.9 акту перевірки).

Будь-яких інших доводів для невизнання відповідачем валових витрат та податкового кредиту по операціям із ТОВ «Атум Про» в акті перевірки не наведено.

Стосовно посилання в акті перевірки на інформацію щодо ТОВ «Атум Про», яка міститься в Акті про неможливість проведення зустрічної звірки з цим контрагентом від 20.05.2013 року №2927/22-5/37224717, колегія суддів зазначає, що сама по собі така інформація не може бути належним доказом порушень позивачем вимог податкового законодавства, оскільки податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування податкового кредиту від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагентів, або зобов'язували б платників податків контролювати дотримання своїми контрагентами норм законодавства. Можливі порушення контрагентами платника податків податкової дисципліни, у тому числі не перебування за місцем своєї офіційної реєстрації, не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ по операціям з таким контрагентом.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання в акті перевірки на ненадання документів, підтверджуючих право власності на комплекс об'єктів, зазначених у договорі № 01/13 від 03.01.2013 року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що власником Торгівельного центру «Старокінний» є ТОВ «Мрія», яке на підставі договору №ИП-3112 від 31.12.2012 року передало ТОВ «Атум Про» майновий комплекс нежитлових будівель та споруд такого торгівельного центру з правом експлуатації та передання майнового комплексу будівель у користування третім особам (т.1 а.с.52).

У зв'язку з цим, відповідно до Договору №01/13 від 03.01.2013 року ТОВ «Атум Про» передало ПП «ТЦ «Старокінний» майнове право користування комплексом нежитлових будівель (комплекс об'єктів) Торгівельного центру «Старокінний» для здійснення як власної діяльності, так і діяльності щодо передачі майнового права користування зазначеним майном іншим фізичним особам та суб'єктам підприємницької діяльності. При цьому, комплекс нежитлових будівель (комплекс об'єктів) Торгівельного центру «Старокінний» складається з будівель і навісів, які за згодою сторін, умовно розділені на 42 об'єкта. Передача нежитлових будівель ТЦ «Старокінний» оформлена Актом приймання - передачі (Додаток №1 до договору №01/13) (т.1, а.с.53-57).

Що стосується наведеного в акті перевірки твердження про недекларування ТОВ «Атум Про» своїх податкових зобов'язань з ПДВ по операціям із позивачем на суму 308,7 тис.грн., то таке твердження повністю спростовується наданими ДПІ до суду апеляційної інстанції копіями декларацій ТОВ «Атум Про» з ПДВ за січень, лютий та березень 2013 року з додатками №5 «Розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів».

Так, у додатку 5 до декларації з ПДВ за січень 2013 року ТОВ «Атум Про» в розділі «Податкові зобов'язання» по контрагенту ПП «ТЦ «Старокінний», який має індивідуальний податковий номер 36, задекларувало 285000,00 грн.. За лютий 2013 року, який був предметом дослідження за актом перевірки, ТОВ «Атум Про» задекларувало податкові зобов'язання з ПДВ по операціям із позивачем на суму 308750,00 грн., а за березень 2013 року по цим же операціям було задекларовано податкових зобов'язань з ПДВ також на суму 308750,00 грн..

Таким чином, отримані судом апеляційної інстанції вищевказані додаткові документальні докази по справі повністю спростовують твердження податкового органу про недекларування контрагентом позивача своїх податкових зобов'язань.

Більш того, ці ж докази підтверджують і той факт, що ТОВ «Атум Про» декларувало також у відповідних періодах і податковий кредит по операціям із власником Торгівельного центру «Старокінний» - ТОВ «Мрія» (іпн ) за договором №ИП-3112 від 31.12.2012 року.

Також колегія суддів звертає увагу на той факт, що операції між позивачем та ТОВ «Атум Про» не носили разовий характер і не обмежувались лише лютим 2013 року, а відбувались як до цього місяця, так і після нього, а відповідно ці операції були підставою для формування позивачем валових витрат та податкового кредиту.

Однак податковий орган з незрозумілих причин не визнає лише операції за лютий 2013 року, що само по собі позбавлено логічного обґрунтування, оскільки, якщо операції між позивачем та ТОВ «Атум Про» за лютий 2013 року визнаються ДПІ фіктивними, то вони повинні визнаватися фіктивними і за інші періоди, в яких вони відбувались. Однак податковий орган не пред'являє претензій до операцій позивача із ТОВ «Атум Про» за інші періоди.

Таким чином, колегією суддів проаналізовані та перевірені усі викладені в акті перевірки доводи в обґрунтування висновку про завищення позивачем податкового кредиту та валових витрат по операціям із ТОВ «Атум Про», і жоден з цих доводів не доводить факт порушення позивачем податкового законодавства по операціям з цим контрагентом.

Колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи первинні документи в сукупності з іншими доказами по справі є належним підтвердженням дотримання позивачем приписів податкового законодавства щодо підтвердження задекларованих ним показників валових витрат та податкового кредиту по операціям із ТОВ «Атум Про» за лютий 2013 року.

Стосовно викладеного в акті перевірки твердження про відсутність реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Атум Про», колегія суддів зазначає, що з урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст.71 КАС України, за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, ДПІ повинна була надати суду належні та достовірні докази того, що задекларовані позивачем операції з цим контрагентом в реальності не виконувались, а мало місце лише документування цих операцій з метою завищення валових витрат та податкового кредиту без фактичного отримання товарів та послуг від цього контрагента.

А оскільки такі дії мають протиправний характер, то доказом їх вчинення повинно бути відповідне рішення компетентного органу.

Однак у даній справі ДПІ не вказує на факти вчинення таких дій представниками позивача або ТОВ «Атум Про», і не надає докази притягнення їх до відповідальності за такі дії.

Стосовно механізму підтвердження платниками податків реальності тих господарських операцій, по яким були сформовані валові витрати та податковий кредит з ПДВ, колегія суддів звертає увагу на те, що податкове законодавство визначає лише вимоги щодо документального підтвердження задекларованих господарських операцій, які, як зазначено вище, були дотримані позивачем по операціям із вказаним контрагентом.

Витребувані судом апеляційної інстанції від податкового органу додаткові документи на виконання вимог Вищого адміністративного суду, які викладені в ухвалі від 07.10.2015 року, як то податкові декларації ТОВ «Атум Про» та ПП «Торгівельний центр «Старокінний» з податку на прибуток та ПДВ за січень-березень 2013 року із додатками, підтверджують факт декларування цими підприємствами своїх податкових зобов'язань по операціям із отримання та передачі прав користування приміщеннями торговельного центру «Старокінний».

Що стосується вимоги касаційної інстанції про перевірку наявності об'єктивної можливості скоротити ланцюг постачання активів шляхом зменшення кількості посередників та виключення з цього ланцюгу ТОВ «Атум Про», то судом першої інстанції з цього приводу було зазначено, що «як вбачається з пояснень представника позивача, та жодним чином не спростовано відповідачем, пропозицій щодо укладення договору оренди майнового комплексу нежитлових будівель та споруд Торгового центру «Старокінний» безпосередньо від ТОВ «Мрія» не надходило. Більше того, на момент укладення договору №01/13 від 03.01.2013 року між позивачем та ТОВ «Атум Про», який фактично є договором суборенди, був діючим договір №ИП-3112 від 31.12.2012 року, укладений між ТОВ «Мрія» та ТОВ «Атум Про». За таких умов позивач не міг укласти договір оренди майнового комплексу безпосередньо із його власником ТОВ «Мрія».»

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи і відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого ст.71 КАС України покладений обов'язок доведення своєї позиції, не надано суду жодного доказу, якій би свідчив про фіктивну участь ТОВ «Атум Про» в ланцюгу постачання вищевказаного активу.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що за відсутності доказів проведення посадовими особами чи представниками позивача фіктивних господарських операцій з вищевказаним контрагентом та при наявності належним чином оформлених первинних документів по операціям з ним, висновок ДПІ про завищення позивачем податкового кредиту та валових витрат за такими операціями не може вважатися законним та обґрунтованим.

Такий висновок узгоджується із правової позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 року по справі №21-47а10, та з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії.

На підставі всього вищенаведеного, колегія судів приходить до висновку, що викладені в акті перевірки висновки про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту по операціям із ТОВ «Атум Про» суперечать положенням податкового законодавства та не підтверджені належними доказами, а тому спірні податкові повідомлення-рішення ДПІ підлягають скасуванню як неправомірні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.199, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лук'янчук Л.В. Стас