Справа № 163/628/17
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2017-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/628/17
Провадження № 2-а/163/35/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Костюк Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП №4 Любомльського ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 про скасування постанов у справах про адміністративні правопорушення, винесених у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом, у якому просив скасувати постанови поліцейського СРПП №4 старшого лейтенанта поліції Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 про накладення на нього адміністративних стягнень у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, серії БР №371169 та серії БР №371170 від 17.02.2017 року, відповідно до яких його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Постановою відповідача серії БР №371169 його визнано винним у тому, що він 17.02.2017 року о 01 год. 45 хв., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р.н.з. АС1707ВМ, на 504 км автодороги М-07, на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху та рухався по ній, чим порушив п.11.4 ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, а постановою серії БР №371170 визнано винним у тому, що він, за цих же обставин не предявив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 ПДР України і вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

З винесеними відповідачем постановами позивач не погоджується, вважає їх такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи, а притягнення його до відповідальності є безпідставним, недоведеним і необґрунтованим.

В обґрунтування таких своїх доводів і вимог вказав, що правопорушення він не скоював, так як слідував у ОСОБА_3, перебував у черзі автомобілів майже перед шлагбаумом, на "виїзд" з України, жодних правил дорожнього руху не порушував та при собі мав усі належні документи на транспортний засіб і посвідчення водія, які предявив працівникам поліції для перевірки, на їх вимогу. Вважає, що відповідачем порушено вимоги ст.ст.254, 268 КУпАП, оскільки йому не вручено другі примірники протоколів про адміністративне правопорушення, а справи розглянуто без його участі, чим порушено його право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання та користуватися юридичною допомогою. Окрім цього вказав, що в порушення ст.ст.245, 251 КУпАП, відповідачем у винесених постановах не наведено достатніх доказів на ствердження його вини, а стягнення накладено без дотримання вимог ч.2 ст.36 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та додатково пояснив, що зазначені події відбувались перед пунктом пропуску «Ягодин», де його брат ОСОБА_4, який є поліцейським, був старшим у регулюванні черги транспортних засобів. Сам же він стояв у загальній черзі автомобілів близько 12 годин та дана черга практично не рухалась, оскільки значна кількість автомобілів слідувала третьою смугою руху по домовленості з поліцейськими, що його обурило, тому він сам виїхав на зазначену смугу, а не смугу зустрічного руху, як це стверджує відповідач, і підїхав майже до самого шлагбаума, перекривши у такий спосіб вїзд до пункту пропуску, оскільки його автомобіль був з лаветою. Братові він вказав на безпорядок у черзі, який допускають самі працівники поліції. На такі його дії брат пригрозив йому складанням відносно нього протоколів за рух по зустрічній смузі та непредявлення документів, після чого інспектор Ковальчук А.О., знайшовши двох фіктивних свідків, склав оскаржувані постанови. Зазначені свідки мали підтвердити порушення ним правил дорожнього руху, а поліцейські за це мали пропустити їх у пункт пропуску поза чергою. Посвідчення водія та техпаспорт поліцейським він предявив, про що свідчить наявність в оскаржуваних постановах даних про серію та номер його посвідчення. Окрім цього, посилаючись на рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015, вважає, що відповідач не вправі був виносити відносно нього постанови на місці, а мав би розглянути справу за місцем знаходження відділу поліції, що в м.Любомль по вул.Володимирська, 3. З наведених підстав, просив позов задовольнити, а оскаржувані постанови скасувати.

Відповідач - поліцейський ОСОБА_2 позов не визнав та суду пояснив, що 16.02.2017 року він у складі з іншими співробітниками Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, зокрема, начальником, заступником, начальником СРПП та іншими поліцейськими, прибули до пункту пропуску «Ягодин» для прийняття обовязків по регулюванню черги транспортних засобів до митного поста. Чергу їм передавали прикордонники о 00 год. 00 хв. 17.02.2017 року. Старшим у питанні щодо регулювання черги був начальник СРПП ОСОБА_4 Приблизно о 01 годині до них підїхав позивач та почав кричати, що поліцейські розвели «бардак» у черзі, так як усі три смуги руху були заповнені транспортними засобами, а сам він поспішав у ОСОБА_3 та не мав часу стояти у черзі. Начальник СРПП, який доводиться позивачу братом, останньому повідомив, щоб він їхав на «розворот», оскільки поза чергою він не вїде. Позивача повернули на «розворот» у загальну чергу, однак через деякий час, о 01 год. 45 хв. останній по зустрічній смузі прослідував до їх місця знаходження та, поставивши свій автомобіль з лаветою впоперек дороги, перекрив три смуги руху, що в напрямку «червоного» та «зеленого» коридорів, в тому числі смугу для осіб, які мають першочергове право проїзду на територію митниці. Першим до позивача підійшов його брат начальник СРПП ОСОБА_4, який наказав прибрати автомобіль зі смуг руху, однак позивач почав кричати та даної вимоги не виконував. Тоді ОСОБА_4 попередив позивача про складання відносно нього адміністративних матеріалів, однак позивач не припиняв неправомірних дій та продовжував кричати. Після цього, начальник СРПП дав йому вказівку скласти відносно позивача постанови про адміністративні правопорушення за виїзд і рух по зустрічній смузі руху та непредявлення документів (посвідчення водія та техпаспорта на транспортний засіб), оскільки на його вимогу позивач відмовився надавати зазначені документи. На його ж прохання надати документи для встановлення особи та винесення адмінпостанов, позивач також в категоричній формі відмовився їх надавати. Ним було складено дві постанови за ознаками ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП, а дані щодо позивача (прізвище, імя, по-батькові та серія і номер посвідчення водія) в постанові він вписав на підставі інформації, наданої в телефонному режимі помічником чи черговим відділу поліції з інформаційних баз даних, в тому числі «АРМОР», оскільки позивач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та дані про його особу у базі зафіксовані, а також зі слів його брата начальника СРПП ОСОБА_4 Відеофіксація перебігу цих подій не здійснювалась, оскільки Любомльський ВП нагрудними камерами не забезпечений. Вважає, що постанови ним винесені підставно та законно, при цьому накладення стягнення за кожне правопорушення окремо, є його правом, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

У справі встановлено, що 17.02.2017 року поліцейським СРПП №4 Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесено дві постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №371169 за ознаками ч.2 ст.122 КУпАП та серії БР №371170 за ознаками ч.1 ст.126 КУпАП.

Постановою серії БР №371169 ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 17.02.2017 року о 01 год. 45 хв., на 504 км автодороги М-07, на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р.н.з. АС1707ВМ, виїхав на смугу, призначену для зустрічного руху, та рухався по ній, чим порушив п.11.4 ПДР України.

Постановою серії БР №371170 ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 17.02.2017 року о 01 год. 45 хв., на 504 км автодороги М-07 керував автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р.н.з. АС1707ВМ, і не предявив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 ПДР України.

Зазначені справи про адміністративне правопорушення були розглянуті поліцейським ОСОБА_2, як уповноваженою посадовою особою органу поліції, безпосередньо на місці вчинення правопорушень в с.Старовойтово, на 504 км автодороги М-07.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві та в судовому засіданні ствердив, що наведених в оскаржуваних постановах правопорушень він не вчиняв, на зустрічну смугу руху не виїжджав, а документи для перевірки поліцейському предявив.

З наданого Волинською митницею ДФС на запит суду відеозапису з камер системи відеоспостереження митного поста «Ягодин» у напрямку «виїзд з України» не видалось за можливе ідентифікувати транспортні засоби та прослідкувати перебіг подій через віддаленість і неякісність відеозйомки, в тому числі й через несприятливість погодніх умов.

Натомість, наведені ОСОБА_1 доводи своєї невинуватості належного підтвердження в судовому засіданні не знайшли та спростовуються іншими дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, начальник СРПП Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 в якості свідка суду показав, що 16.02.2017 року він спільно з начальником та заступником начальника Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, а також поліцейським ОСОБА_2 прибули до міжнародного пункту пропуску «Ягодин» для прийняття від прикордонної служби функцій по регулюванню черги та руху транспортних засобів до пункту пропуску, а також охорони громадського порядку. Після проведення спільної наради з прикордонниками, свідок пішов до поліцейського ОСОБА_2, для прийняття від прикордонників черги транспортних засобів. Під час передачі черги, мало місце хаотичне накопичення транспортних засобів, а третя (пільгова) смуга руху була повністю заблокована. Повільно, але почергово зазначена смуга розблоковувалась. Приблизно з 21 години цього дня до нього почав телефонувати його ж брат позивач ОСОБА_1, який просив забезпечити йому безперешкодний проїзд до пункту пропуску, оскільки він кудись не встигає. На таке прохання свідок позивачу, як брату, повідомив, що такої можливості немає та йому прийдеться стояти у черзі. Після цього, ОСОБА_1 ще здійснював неодноразові аналогічні дзвінки до свідка, а через деякий час він побачив, як по зустрічній смузі до пункту пропуску рухається автомобіль з лаветою під керуванням, як потім виявилось, його брата. Із вказаної зустрічної смуги руху ОСОБА_1 вїхав у смугу, яка веде у міжнародний пункт пропуску, та автомобіль розташував упоперек, заблокувавши у такий спосіб дві смуги руху для вїзду у пункт пропуску «червоним» та «зеленим» коридорами, а також частково заблокував третю (пільгову) смугу. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_1 у нецензурній формі висловлював своє незадоволення роботою поліції з приводу повільного руху черги, на що останньому свідком та поліцейським ОСОБА_2 були зроблені зауваження та поставлена вимога прибрати транспортний засіб і розблокувати смуги руху, на які ОСОБА_1 не реагував, продовжуючи нецензурно виражатись. Після цього, свідком та поліцейським ОСОБА_2 неодноразово було винесено попередження про складання відносно нього адміністративних матеріалів в разі невиконання їхніх вимог по розблокуванню смуг, на що ОСОБА_1 також ніяк не відреагував. У звязку з цим свідком та поліцейським ОСОБА_2 було поставлено ОСОБА_1 вимогу предявити документи (посвідчення водія та техпаспорт на автомобіль) для перевірки та складання постанови за виїзд та рух по зустрічній смузі руху, однак надавати документи ОСОБА_1 відмовився. Дані щодо останнього були встановлені з баз даних поліції та поліцейським ОСОБА_2 винесено дві постанови за виїзд і рух по зустрічній смузі руху та непредявлення документів. Оскільки дані про особу ОСОБА_1 встановлювались з баз даних, останньому було запропоновано дочекатись отримання постанов та ознайомитись з їх змістом, однак від їх отримання він відмовився.

Та обставина, що позивач ОСОБА_1 неодноразово телефонував до свідка ОСОБА_4 доводиться й поясненнями самого позивача, який причин таких дзвінків зі своєї сторони суду не навів.

Начальник сектору превенції Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 в якості свідка в судовому засіданні підтвердив факт блокування позивачем ОСОБА_1 смуг руху до пункту пропуску та складання відносно нього адміністративних постанов за порушення Правил дорожнього руху.

Поряд з цим, сукупний аналіз пояснень позивача ОСОБА_1 та поставлених ним запитань стороні відповідача, дає підстави вважати про визнання ним факту виїзду та слідування смугою зустрічного руху. Його ж посилання на слідування цією ж зустрічною смугою руху поліцейським службовим автомобілем не є виправданням допущеного ним правопорушення і не може вказувати на відсутність в його діях складу даного правопорушення.

Факт відмови позивача від отримання винесених відповідачем постанов засвідчений у присутності свідка ОСОБА_6, що підтверджується власноручним підписом останнього.

Наявність інших свідків, які б підтверджували вчинення позивачем адміністративних правопорушень, у постанові в якості доказів не наведено, а тому доводи позивача про підшукування працівниками поліції фіктивних свідків є виключно надуманими.

Відтак, сумніву у вчиненні ОСОБА_1 правопорушень за ознаками ч.2 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП не виникає.

З приводу інших доводів позивача в частині невручення йому протоколів про адміністративні правопорушення та розгляду справи поліцейським на місці вчинення правопорушень, а не за місцем розташування відділу поліції, що в м.Любомль, по вул.Володимирська, 3, суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.258 КУпАП, з огляду на конструкцію даної правової норми, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі: 1) вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції; 2) вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

За змістом ч.4 ст.258 КУпАП, увипадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.5 ст.258 КУпАП, якщо під час складання постанови особа оспорить допущене порушення, посадова особа зобовязана скласти протокол, за винятком випадків, що стосуються правопорушень в сфері забезпечення дорожнього руху.

У відповідності до ст.222 КУпАП до компетенції органів Національної поліції відноситься розгляд справ про порушення правил дорожнього руху, зокрема, передбачених частинами 1, 2, 3 ст.122 та ст.126 КУпАП.

Звідси випливає, що в даному випадку складання протоколів не передбачено нормами КУпАП, а розгляд таких справ, в силу ч.4 ст.258 КУпАП, здійснюється на місці вчинення правопорушення з винесенням постанови, тому відповідач не допустив протиправних дій під час винесення постанов на місці виявлення правопорушень без складання протоколів.

Щодо рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення», то зазначеному рішенню позивачем надано помилкове тлумачення, оскільки наведені у цьому рішенні розяснення щодо місця розгляду справи - словосполучення "за місцем його вчинення" стосуються виключно ч.1 ст.276 КУпАП, у якій закріплено загальне правило про те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Позивачем не звернуто увагу, що у ч.4 ст.258 КУпАП визначено винесення постанови «на місці вчинення правопорушення», що не є тотожним словосполученню "за місцем його вчинення", яка дійсно передбачає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В той же час, частиною 5 статті 276 КУпАП регламентовано, що Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Отже, винесення відповідачем оскаржуваних постанов на місці вчинення правопорушень відповідає вимогам ч.4 ст.258 КУпАП.

Позивач також вказує на невірне зазначення відповідачем у постанові серії БР №371170 пункту 2.1 Правил дорожнього руху, порушення якого йому ставиться у провину, оскільки викладені у постанові факти свідчать про порушення вимог п.2.4 Правил дорожнього руху.

З даного приводу суд звертає увагу на те, що, як зазначено вище, у даній категорії справ, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а уповноваженою особою на місці виноситься постанова, яка згідно ч.ч.2, 3 ст.283 КУпАП повинна містити: найменування органу (прізвище, ім'я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім'я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Аналіз зазначеної норми вказує на відсутність вимоги у вказівці порушення конкретного пункту Правил дорожнього руху, порушення якого допущено, та лише вимагає зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, яким в даному випадку є ч.1 ст.126 КУпАП.

Так, диспозиція ч.1 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відтак, кваліфікація дій позивача, викладених у постанові серії БР №371170, відповідає обєктивній стороні ч.1 ст.126 КУпАП та встановленим фактичним обставинам.

Разом з цим, судом встановлено недотримання відповідачем вимог в частині правил накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Згідно ч.2 ст.36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Аналогічні положення закріплені в Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395.

Зокрема, в пункті 3 розділу V даної Інструкції передбачено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36 КУпАП). У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Таким чином, в разі вчинення особою декількох адміністративних правопорушень, що має місце в даному випадку, законодавець не наділяє відповідача правом альтернативи у застосуванні положення ч.1 або положення ч.2 ст.36 КУпАП, як вважає відповідач, а зобовязує його діяти у чіткій відповідності до вимог ч.2 ст.36 КУпАП.

Зазначених вимог відповідачем не дотримано та положення ч.2 ст.36 КУпАП не застосовано, а стягнення накладено за кожне правопорушення окремо.

Відповідач мав би на підставі ч.2 ст.36 КУпАП, винести одну постанову та стягнення накласти в межах санкції ч.1 ст.126 КУпАП, як такої, що передбачає більш серйозне стягнення з числа вчинених, оскільки санкція ч.2 ст.122 КУпАП, окрім аналогічного розміру штрафу, також містить інше більш мяке стягнення, згідно ієрархії стягнень, наведеної у ст.24 КУпАП, у виді 50 штрафних балів.

Наведене дає підстави для висновку, що постанова відповідача серії БР №371169 від 17.02.2017 року за ознаками ч.2 ст.122 КУпАП винесена без врахування вимог ч.2 ст.36 КУпАП, що є грубим процесуальним порушенням, а тому не може залишатись в силі та підлягає скасуванню.

В той же час підстав для скасування постанови серії БР №371169 від 17.02.2017 року за ознаками ч.2 ст.122 КУпАП судом не встановлено, оскільки за даною нормою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності обґрунтовано, стягнення накладено в межах санкції даної статті, а розгляд справи і винесення відповідачем постанови здійснено з дотриманням встановлених КУпАП вимог.

Таким чином, встановлено підстави для задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Постанову поліцейського СРПП №4 Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БР №371169 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень - скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 16.05.2017 року.

Головуюча: суддя А.Л.Гайдук