Справа № 638/19504/16-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 р.Справа № 638/19504/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Пянової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання Городової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2017 по справі № 638/19504/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова

про визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1, позивач) звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова (далі УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова, відповідач), в якому просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати неправомірними дії УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова щодо відмови в здійсненні донарахування до раніше призначеної їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 83% від заробітної плати з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її пенсії у розмірі 83% відповідно до Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 16 березня 2009 року, із включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн., сплатити заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми та виплачувати пенсію в перерахованому розмірі до внесення змін в законодавство. Судові витрати покласти на управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, стягнути з Державного бюджету України на її користь судовий збір у розмірі 551,20 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відмова відповідача в перерахунку її пенсії з підстав того, що включення матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати, інших грошових винагородив в заробіток для обчислення пенсії не передбачено діючим законодавством, є протиправною.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії УПФУ в Шевченківському (Дзержинському) районі м. Харкова щодо відмови ОСОБА_1 в здійсненні донарахування до раніше призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 83% від заробітної плати з урахуванням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн.

Зобов'язано УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова здійснити перерахунок її пенсії із збереженням 83% відповідно до Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент призначення пенсії), з 30 травня 2016 року, із включенням до розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії сум матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн., сплатити заборгованість за відрахуванням вже сплаченої суми та виплачувати пенсію в перерахованому розмірі до внесення змін в законодавство.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривень 20 коп.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з причин порушення норм матеріального права та у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам спправи. З підстав, аналогічним тим, що були вказані в запереченнях на позовну заяву, просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання18.05.2017 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.05.2017, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, замінено відповідача у справі на Шевченківське обєднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова (далі - Шевченківське ОУПФУ м. Харкова) з управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Харкова у зв'язку з реорганізацією останнього шляхом злиття з управлінням Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Харкова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 № 988 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України".

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 16 березня 2009 року перебуває на обліку в Шевченківському ОУПФУ м. Харкова та отримує пенсію призначену відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

При розрахунку розміру пенсії УПФУ в Шевченківському районі м. Харкова не були враховані суми матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, суми індексації заробітної плати, інші грошові винагороди.

29.01.2016 позивач звернулася до Шевченківського ОУПФУ м. Харкова з заявою щодо перерахунку їй пенсії згідно з довідкою про складові заробітної плати від 29.12.2015 № 25, що враховуються при призначенні пенсії, з включенням сум матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань в сумі 7140,32 грн., індексації заробітної плати в сумі 938,26 грн., інших грошових винагород в сумі 7380,5 грн. за період з 01.03.2007 року по 28.02.2009 року, для відновлення її порушеного права при призначенні пенсії (копія довідки - а.с. 10).

Листом від 16.02.2016 № 2384-02/26 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії, з мотивів того, що матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, інші грошові винагороди не відносяться до складових заробітної плати. Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Оскільки закони щодо призначення всіх пенсій не був прийнятий до 01.06.2015, то норми щодо пенсійного забезпечення державних службовців скасовані відповідно до вказаного закону (а.с. 9)

Не погодившись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернулася до суду з позовом про оскарження цього рішення та зобов'язання здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог. При цьому суд зробив посилання на сталу судову практику в цій категорії справ, зокрема, постанови Верховного Суду України від 14.05.2013 року у справі № 21-125а13 та від 04.03.2014 у справі № 21-14а14. Враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом, період, за який позивач просила суд захистити її права, суд першої інстанції дійшов висновку, що права ОСОБА_1 підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 30.05.2016

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Законів України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, який був чинним на момент виникнення у позивача права на пенсію та у відповідній редакції (далі - Закон № 3723-XII), "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР), "Про пенсійне забезпечення" від 05.01.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 4 статті 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Частиною 1 статті 1 Закону № 108/95-ВР передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до положень частини 2 статті 33 Закону № 3723-XII, заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок

Згідно з частиною 1 статті 66 Закону № 1788-XII, до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

У статті 41 Закону № 1058-IV визначено, що до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР об'єктом оподаткування є: фактичні витрати на оплату праці працівників, які включають витрати на виплату основної і додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, у тому числі в натуральній формі, які визначаються згідно з нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про оплату праці", а також винагороди, що виплачуються громадянам за виконання робіт (послуг) за угодами цивільно-правового характеру.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року N 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за N 114/8713, фонд додаткової заробітної плати включає, зокрема, суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, матеріальну допомогу, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення, у зв'язку з екологічним станом), виплати соціального характеру.

Таким чином, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексації заробітної плати та інші грошові винагороди, з яких сплачувались страхові внески, входять до складу додаткової заробітної плати та враховуються при обчисленні розміру пенсії позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах слід надати перевагу нормам Закону № 1058-IV та ст. 66 Закону № 1789-ХІІ, які є спеціальними в питаннях призначення та перерахунку пенсії державного службовця, а не положенням Закону № 3723-ХІІ, який щодо спірних правовідносин є загальним.

Тобто, аналіз наведених положень законів дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати та інші винагороди, входили до системи оплати праці державного службовця, які повинні враховуватись при призначенні йому пенсії.

Аналогічний правовий висновок був викладений Верховним Судом України в постановах від 16.09.2014 у справі № 21-314а14, від 14.05.2013 у справі № 21-125а13, що у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, оскільки страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування були нараховані на всі виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації, інших виплат, отриманих позивачкою у період з 01.03.2007 по 28.02.2009, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою (а.с. 10), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в даному випадку наявні достатні та необхідні правові підстави для врахування сум зазначених виплат при обчисленні пенсії позивачці.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що з 01.06.2015 норми Закону України "Про державну службу", в тому числі ті, що регулюють порядок здійснення перерахунку пенсій державним службовцям скасовано на підставі Закону України від 02.03.2015 N 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі Закон N 213-VIII), у зв`язку з чим підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу відсутні, а також те, що Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІ (далі - Закон № 889-VІІ) не передбачено проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених відповідно до Закону № 3723-ХІІ колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону N 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Колегія суддів зазначає, що виходячи з принципу незворотності дії законів у часі, положення п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону стосуються порядку призначення пенсії у разі реалізації права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії, оскільки процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

При цьому, спірним є питання не про право позивачки на перерахунок пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а про право на виплату пенсії, обчисленої з урахуванням всіх складових заробітної плати, на які було нараховано страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, та на врахування яких позивачка мала право під час призначення пенсії, тобто фактично спір стосується питання виправлення помилок, що були допущені під час призначення пенсії.

Крім того, слід зазначити, що Верховний Суд України у своїй постанові від 01 липня 2014 року у справі № 21-244а14 висловив правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що право на виплату пенсії з урахуванням спірних складових заробітної плати надано позивачці з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене з підстав того, що на час звернення із заявою про перерахунок пенсії із включенням до заробітної плати, з якої обчислюється пенсія, спірних виплат, Законом № 889-VІІ не передбачено проведення перерахунку пенсії, в тому числі призначених відповідно до Закону № 3723-ХІІ, оскільки це б суперечило ст.22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в іншій частині, в межах розгляду даної апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1., з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.02.2017 по справі № 638/19504/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 23.05.2017.