Справа № 805/1222/17-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Козаченко А.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року справа №805/1222/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Сіваченка І.В.

суддів: Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі № 805/1222/17-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (далі ОСОБА_3) про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що будучи особою, яку звільнено зі служби через хворобу та із встановленням вислуги років у календарному обчисленні 02 роки 11 місяців 24 дні, на підставі ч.1 ст. 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII) та абз. 1 п. 10 Постанови КМУ № 393 від 17.07.1992 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі Постанова № 393), має право на отримання грошової допомоги при звільненні. Незважаючи на це, відповідачем у виплаті даної допомоги було відмовлено.

На підставі викладеного позивач просив визнати діяльність ОСОБА_3 щодо відмови у виплаті зазначеного виду допомоги при звільненні за станом здоровя протиправною; зобовязати ОСОБА_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожні повні 2 календарні роки служби.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у цій справі в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю.

Постанова мотивована тим, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується особі за наявності двох умов: права на пенсію та факту звільнення зі служби за станом здоров'я. Так як позивач, будучи особою, звільненою зі служби через хворобу, не має права на пенсію, то відповідно він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що постанова суду першої інстанції є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню та просив прийняти нове рішення, яким скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що словосполучення «деякими іншими особами, яка мають право на пенсію за Законом № 2262-XII» вказує лише на коло осіб, яким може бути призначена відповідна допомога. Пункт 10 Постанови КМУ №393 не повязує виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію. Апелянт вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262-XII.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Відповідно витягу з Наказу від 12.10.2016 № 336о/с відповідно до розділу VII Закону України Про Національну поліцію звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст. 77 (через хворобу) ОСОБА_2 інспектора управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП в Донецькій області з 12.10.2016. Вислуга років на 12.10.2016 у календарному обчисленні складає 02 роки 11 місяців 24 дні.

ОСОБА_3 від 18.01.2017 № Ш-522/26/01-2017 було повідомлено, що ОСОБА_2 станом на день звільнення не набув права на пенсію.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Преамбулою Закону № 2262-XII, цей Закон визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно положень ч.1 ст. 9 Закону № 2262-XII, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я тощо, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Колегія суддів зазначає, що відсутність у позивача права на пенсію останнім не оспорюється.

Разом з цим, аналізуючи положення ч.1 ст. 9 Закону № 2262-XII, суд зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується особі за наявності двох умов: права на пенсію та факту звільнення зі служби за станом здоров'я. Так як позивач, будучи особою, звільненою зі служби через хворобу, не має права на пенсію, то відповідно він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 17.03.2015 у справі № 21-80а15.

Також колегія суддів вважає за належне зазначити, що посилання позивача на абз. 1 п. 10 Постанови КМУ від 393 від 17.07.1992 є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до абз.1 п. 10 Постанови № 393, у тому числі поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби тощо.

Разом з цим, згідно до абз.1 п.11 Постанови № 393, особам, звільненим із служби за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням. Таким чином, суд зазначає, норма абз.1 п.11 Постанови № 393 надає право на отримання щомісячної грошової допомоги особі, яка звільнена зі служби за станом здоровя та не має права на пенсію.

Таким чином, абз.1 п. 10 Постанови № 393 кореспондується із приписами ч.1 ст. 9 Закону № 2262-XII і стосується визначення розміру одноразової грошової допомоги особам, які мають право на отримання пенсії, а абз.1 п.11 Постанови № 393 кореспондується із приписами ч.1 ст. 9-1 Закону № 2262-XII і стосується визначення розміру щомісячної грошової допомоги особам, які не мають право на отримання пенсії.

В будь-якому випадку, положення Закону № 2262-XII підлягають пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, оскільки є актом вищої юридичної сили по відношенню до Постанови № 393.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, що відповідач довів правомірність відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги на підставі ч.1 ст. 9 Закону № 2262-XII, у звязку з чим позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року у справі № 805/1222/17-а за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

ОСОБА_4