Справа № 193/63/17
Суддя: Шумська О. В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/193/7/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
П О С Т А Н О В А

16 травня 2017 року сел. Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі :

судді Шумської О.В.

при секретарі Хомич Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Софіївка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний Військовий комісаріат про оскарження дій органів владних повноважень та призначення і виплати одноразової грошової допомоги в зв'язку з отриманням інвалідності військовослужбовця, -

У С Т А Н О В И В:

23 січня 2017 року представник позивача звернувся до суду із позовом, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР та виконував інтернаціональний обов'язок в діючій армії в період бойових дій на території республіки Афганістан у період з 10 квітня 1983 р. по 15 травня 1983 р.

Під час проходження військової служби наприкінці квітня 1983 року при вибуху міни отримав осколкові поранення голови, в зв'язку з чим являється інвалідом ІІІ групи.

16 листопада 2015 року позивач звернувся з заявою до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з метою отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

27 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 повернуто разом із документами, мотивуючи таке повернення тим, що особам, які звільнились з Прикордонних військ, виплата одноразової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України. Військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

24 червня 2016 року Софійським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову, якою частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, визнано протиправними дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо неприйняття у останнього заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та зобов'язати даний комісаріат прийняти таку заяву.

На підставі вказаної постанови суду ОСОБА_1 повторно звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з заявою.

11 листопада 2016 року позивач отримав в приміщенні військового комісаріату Софіївського РВК лист Міністерства Оборони України Дніпропетровського військового комісаріату від 22 листопада 2016 року, яким позивачу повідомлено, що його документи повертаються на доопрацювання, мотивуючи своє рішення, що ОСОБА_1 не додано до заяви про виплату одноразової грошової допомоги документу, який би свідчив про обставини травми та витрати, пов'язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України.

Рішення Міністерства Оборони України щодо повернення заяви про виплату одноразової грошової допомоги в зв'язку з встановленням інвалідності ОСОБА_1 вважає неправомірним, тому просить визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо повернення заяви ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до вимог ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не виплати такої одноразової грошової допомоги та зобов'язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу в розмірі у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до вимог ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач, будучи в установленому законодавством порядку увідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача, будучи в установленому законодавством порядку увідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суд не увідомив.

Відповідач, будучи в установленому законодавством порядку увідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не увідомив.

Третя особа, будучи в установленому законодавством порядку увідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не увідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності, а також про зобов'язання відповідача вчинити певні дії. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на час встановлення інвалідності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до ч. 6, ч. 8, ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (в редакції, чинній на час встановлення інвалідності), одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до п. 15 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Прикордонних військах Комітету державної безпеки СРСР та виконував інтернаціональний обов'язок в діючій армії в період бойових дій на території республіки Афганістан у період з 10 квітня 1983 р. по 15 травня 1983 р ( а.с. 13).

За даними довідки обласної МСЕК №5 серії 10-ААГ №005479 від 23 березня 2015 р. ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи з 16 березня 2015 року, у зв'язку із пораненням (контузія) і захворювання, пов'язане з виконанням обов'язків військової служби, що підтверджується і витягом із протоколу засідання Центральної військово -лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм , каліцтв у колишнього військовослужбовця ( а.с. 14-15 ).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з заявою до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням третьої групи інвалідності від поранення, контузії і захворювання, пов'язаних із участю у бойових діях і перебуванні на території інших держав.

27 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 повернуто разом із документами, мотивуючи таке повернення тим, що особам, які звільнились з Прикордонних військ, виплата одноразової допомоги не здійснюється Міністерством оборони України (а.с. 18).

24 червня 2016 року Софійським районним судом Дніпропетровської області винесено постанову, якою частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, визнано протиправними дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо неприйняття у останнього заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням інвалідності та зобов'язати даний комісаріат прийняти таку заяву.

На підставі вказаної постанови суду ОСОБА_1 повторно звернувся до Дніпропетровського обласного військового комісаріату з заявою.

Позивач отримав в приміщенні військового комісаріату Софіївського РВК лист Міністерства Оборони України Дніпропетровського військового комісаріату, яким ОСОБА_1 повідомлено, що його документи повертаються на доопрацювання, мотивуючи своє рішення, що ОСОБА_1 не додано до заяви про виплату одноразової грошової допомоги документу, який би свідчив про обставини травми та витрати, пов'язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах мають здійснюватися Державною прикордонною службою України (а.с. 19).

Не погодившись з таким рішенням Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону останній поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 ст.16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до підпункту «б» пункту 1 ст.16-2 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IІI групи.

Постановою КМ України від 25 грудня 2013 року №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

З огляду на те, що інвалідність позивачу була встановлена з 16 березня 2015 року, прихожу до висновку, що Міністерство оборони України при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги повинен був керуватися п. 6 Порядку, затвердженого Постановою 25 грудня 2013 року № 975.

Тобто, одноразова грошова допомога позивачу повинна була бути призначена та виплачена у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, прихожу до висновку про задоволення вимог позивача про визнання дій Міністерства оборони України щодо непризначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності неправомірними.

При цьому, на Міністерство оборони України повинен бути покладений обов'язок саме нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», ст.ст.9, 11, 69-71, 86, 99, 158-163, 254 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити

Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо повернення заяви ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, про виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до вимог ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та не виплати такої одноразової грошової допомоги.

Зобов'язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, одноразову грошову допомогу в розмірі у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до вимог ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Міністерства оборони України судовий збір в дохід держави у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Суддя: О.В.Шумська