Справа № 815/1325/17
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1325/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Судді - Гусева О.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю „МАТРІКС-ВП3", ОСОБА_1 про визнання нечинними та скасування пунктів вимоги від 01.02.2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", за результатом розгляду якого позивач просить суд:

визнати нечинним та скасувати пункт 1 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 01.02.2017 року №15-06-23-14/1193 повністю в сумі 26 380, 00 грн.;

визнати нечинним та скасувати пункт 2 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 01.02.2017 року №15-06-23-14/1193 повністю в сумі 75 000, 00 грн.;

визнати нечинним та скасувати пункт 4 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 01.02.2017 року №15-06-23-14/1193 повністю в сумі 1030, 00 грн.;

визнати нечинним та скасувати пункт 6 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 01.02.2017 року №15-06-23-14/1193 повністю в сумі 384 390, 00 грн.;

визнати нечинним та скасувати пункт 7 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 01.02.2017 року №15-06-23-14/1193 повністю в сумі 852 483, 00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступними доводами.

Ревізійною групою Південного офісу Держаудитслужби з 26.09.2016 року по 19.12.2016 року було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності проведена позапланова виїзна ревізія фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.07.2012 року по 31.08.2016 року, якою встановлено певні недоліки, що відображено в Акті ревізії від 26.12.2016 року №06-11/20.

03.02.2017 року, Дочірнє підприємство „Одеський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" отримало від Південного офісу Держаудитслужби «Вимогу щодо усунення порушень законодавства» № 15-06-23-14/1193.

Не погоджуючись з деякими висновками акту ревізії та складеними на їх підставі пунктами 1, 2, 4, 6, 7 Вимоги про усунення виявлених ревізією порушень законодавства, позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, який в ході судового розгляду справи представники позивача підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Не заперечували проти подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представники відповідача, Південного офісу Держаудитслужби, позовні вимоги не визнали, в задоволенні їх просили відмовити, наполягаючи на правильності висновків, зроблених під час ревізії, відповідності їх вимогам чинного законодавства, підтримуючи доводи, викладені в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи. Залишили питання щодо подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження на розсуд суду.

Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю „МАТРІКС-ВП3" до судового засідання не з'явився.

ОСОБА_1 до суду не з'явився, про час, місце та дату судового розгляду справи сповіщався належним чином.

Згідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд розглядає справу у письмову провадженні, що відповідає ч.6 ст.128 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідно до п.1.1.4.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Одеській області на ІІІ квартал 2016 року та на підставі направлень на перевірку виданих головою комісії з проведення реорганізації Державної фінансової інспекції в Одеській області Страшним С.А., та направлень виданих начальником Південного офісу Держаудитслужби Муратовим О.М., ревізійною групою під керівництвом головного державного фінансового інспектора відділу інспектування у сфері послуг а в зв'язку з реорганізацією Держфінінспекції в Одеській області в Південний офіс Держаудитслужби (відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року №266 „Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби„) з 17.01.2016 року головним державним аудитором відділу контролю у галузі ЖКГ, інфраструктури та звязку Південного офісу Держаудит служби Гінкул В.О., проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор" ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України" за період з 01.07.2012 року по 31.08.2016 року.

За результатами проведеної ревізії, перевіряючими встановлено ряд порушень та недоліків фінансової дисципліни, що викладені в Акті ревізії від 26.12.2016 року №06-11/20, який був підписаний з запереченнями.

З метою повного усунення виявлених порушень, попередження їх виникнення в подальшому, на підставі п.1 ч.1 ст.8, п.7 ст. 10, ч. 2 ст. 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ із змінами, пунктів 46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року №550 із змінами, Південним офісом Держаудитслужби була направлена «Вимога щодо усунення порушень законодавства» № 15-06-23-14/1193 від 01.02.2017 року.

Пункти 1, 2, 4, 6, 7 Вимоги є предметом судового розгляду, у зв'язку з незгодою позивача з висновками ревізії в зазначеній частині.

Під час розгляду справи по суті, судом встановлені наступні обставини.

Згідно п. 1 Вимоги, зазначено, що в порушення ст. 75 Господарського кодексу України та п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 року №1673 „Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів" із змінами Підприємством у 2013-2014 роках проводилось перерахування коштів до Благодійного фонду „Дорожник" в загальній сумі 26 380, 00 грн. понад обсяги відповідних витрат затверджених фінансовими планами (в т.ч. за 2013 рік на суму 4460,0 грн. та за 2014 рік 21920, 0 грн.), чим завдано збитки (шкоду) Підприємству на зазначену суму. Так, сума відрахування на благодійну допомогу у 2013 році склала 4870, 00грн., тоді як за 2012 рік чистий прибуток склав 41 000, 00 грн., витрати на благодійну допомогу у 2014 році склала 22 000, 00 грн., тоді як за 2013 рік чистий прибуток склав 8 000, 00 грн., при тому що відповідно до п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 року №1673 „Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів" під час формування та затвердження планів суб'єктів господарювання державного сектору економіки сума витрат на благодійну, спонсорську та іншу допомогу суб'єктів господарювання установлена у розмірі не більш як 1 відсоток обсягу чистого прибутку.

Відповідно до п.2 Вимоги зазначено, що у порушення п.4 п. 9 Порядку складання, затвердження та контролю виконання фінансових планів державного комерційного та казеного підприємства, господарського товариства у статутному фонді більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належить державі, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 21.06.2005 №173 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 11.07.2005 №729/11009 (далі порядок №173), відповідно до Звіту про виконання фінансового плану за 2014 рік Підприємством проведено витрати на аудиторські послуги в сумі 25 000, 00 грн. (рядок 1035 „витрати на аудиторські послуги" звіту), при тому що фінансовим планом Підприємства на 2014 рік відповідні витрати не передбачено (код рядка 014/4 „витрати на аудиторські послуги" звіту), та відповідно до Звіту про виконання фінансового плану за 2015 рік Підприємством проведено витрати на аудиторські послуги в розмірі 50 000, 00 грн. (рядок 1035 „витрати на аудиторські послуги" звіту), при тому що фінансовим планом Підприємства на 2015 рік відповідні витрати не передбачено (код рядка 014/4 „витрати на аудиторські послуги" звіту).

Позивач вважає п.1 та п.2 Вимоги відповідача безпідставними, протизаконними та невідповідними фактичним обставинам з огляду на те, що ПАТ „ДАК „Автомобільні дороги України" не є державним комерційним підприємством тому не підпадає під визначення ст. 74-75 ГК України. Також ДП „Одеський облавтодор" ВАТ „ДАК Автомобільні дороги України" також не є державним унітарним підприємством у розумінні ст. 73 ГК України, оскільки не містить усіх визначених у даній нормі ознак такого підприємства, та відповідно, не є державним комерційним підприємством і до нього не можуть застосовуватись норми ст. 73, 74, 75 ГК України, п.13 Постанови КМУ від 29.11.2006 року №1673.

Суб'єктами господарювання державного сектору економіки згідно з частиною другою статті 22 ГК є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка в статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 55 ГК суб'єктами господарювання є господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК), державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Поняття «підприємство» наведене у статті 62 ГК, згідно з якою підприємство - це самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Стаття 63 ГК визначає види та організаційні форми підприємств, до яких відносить: приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи); підприємство, що діє на основі колективної власності (підприємство колективної власності); комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади; державне підприємство, що діє на основі державної власності; підприємство, засноване на змішаній формі власності (на базі об'єднання майна різних форм власності).

Таким чином, критерієм віднесення підприємства до конкретного виду є форма власності, на основі якої діє таке підприємство.

Відповідно до статей 73- 77 ГК до кола державних підприємств відносяться державні унітарні підприємства, державні комерційні підприємства та казенні підприємства.

Частиною першою статті 56 ГК встановлено, що суб'єкт господарювання може бути утворений за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і громадян шляхом заснування нового, реорганізації (злиття, приєднання, виділення, поділу, перетворення) діючого (діючих) суб'єкта господарювання з додержанням вимог законодавства.

Судом встановлено, що Облавтодор був створений одним засновником - Компанією, що підтверджується Статутом, та є його дочірнім підприємством.

Відповідно до пункту 4.2 Статуту дочірнього підприємства «Одеський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» майно підприємства складається з сукупності речей, майнових прав, інших цінностей, вартість яких відображається на самостійному балансі Підприємства, яке передається Засновником в господарське відання та іншого майна, набутого підприємством на засадах, не заборонених чинним законодавством і цим Статутом. Власником майна переданого до господарського відання Підприємства Засновником залишається Засновник, проте Підприємство має вчиняти передбачені законодавством заходи задля захисту такого майна .

Згідно з частиною восьмою статті 63 ГК підприємство визнається дочірнім у випадках існування залежності від іншого підприємства, передбачених статтею 126 цього Кодексу.

Стаття 126 ГК визначає поняття «асоційовані підприємства», згідно з якою асоційовані підприємства (господарські організації) - це група суб'єктів господарювання - юридичних осіб, пов'язаних між собою відносинами економічної та/або організаційної залежності у формі участі в статутному фонді та/або управлінні. Залежність між асоційованими підприємствами може бути простою і вирішальною.

Таким чином, ГК розглядає «дочірнє підприємство» як залежне від іншого, контролюючого підприємства, а не як окрему організаційно-правову форму.

Відповідно до частини першої статті 141 ГК до державного майна у сфері господарювання належать цілісні майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб'єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності.

Стаття 326 ЦК визначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Як вбачається з постанови № 221, прийнятої на виконання Указу Президента України від 8 листопада 2001 року № 1056/2001 «Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України», засновником Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг України; повноваження вищого органу управління покладаються на засновника Компанії; у державній власності закріплюються 100 % акцій Компанії із забороною їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб'єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам та вчинення будь-яких дій, наслідком яких може бути відчуження цих акцій з державної власності, зокрема передача в заставу, до прийняття окремого рішення щодо приватизації Компанії; акціонерами Компанії є держава в особі Державної служби автомобільних доріг України до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію Компанії.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскільки засновник Облавтодору є державним акціонерним товариством, 100 % акцій якого належать державі, то Облавтодор як його дочірнє підприємство за своєю сутністю також є державним підприємством, адже діє на основі державної власності, переданої йому засновником у господарське відання.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року № 21-452а14 та від 17.03.2015 року №21-58а15.

Таким чином, суд, робить висновок щодо правомірності п. 1, 2 Вимоги, з огляду на те, що ДП „Одеський облавтодор" ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги України" є державним підприємством, адже діє на основі державної власності, переданої йому засновником у господарське відання, а тому суд вважає, що до позивача можуть застосовуватись норми ст. 73, 74, 75 ГК України, п.13 Постанови КМУ від 29.11.2006 року №1673.

Щодо п.4 Вимоги, а саме, «ревізією відпрацювання робочого часу зовнішніх сумісників, встановлено, що працівнику, який працював на ставку провідного інженера з програмного забезпечення, з 04 по 08 грудня 2012 року, з 04 по 07 березня 2013 року та з 16 по19 квітня 2014 року перебував на лікарняному, при цьому за дні знаходження на лікарняному йому нарахована заробітна плата у повному обсязі, як результат зайво сплачено заробітної плати у сумі 744, 00 грн. та, відповідно, зайво перераховано ЄСВ у сумі 286, 58 грн., є порушенням п.1 ст.9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV та п.5, п.6 „Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України 28.06.1993 №43». Внаслідок чого, Підприємству завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 1030, 58 грн.

Згідно до п.1 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (Закон), метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно до п.1 ст. 9 Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно п. 5 „Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій" оплата праці сумісників здійснюється за фактично виконану роботу. При встановленні сумісникам з погодинною оплатою праці нормованих завдань на основі технічно обґрунтованих норм оплата провадиться за кінцевими результатами за фактично виконаний обсяг робіт. Одержана за роботу за сумісництвом заробітна плата при підрахунку середнього заробітку по основній роботі не враховується, крім випадків, передбачених пунктом 10 цього положення.

Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а у разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи (ч. 1 ст. 51 Закону № 2240).

Відповідно до пункту 21 Порядку № 1266 якщо застрахована особа працює за сумісництвом, страхові виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця (далі разом - страхові виплати) здійснюються на підставі копії листка непрацездатності, виданого в установленому порядку, засвідченого підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи та довідки про середню заробітну плату за основним місцем роботи. Якщо застрахована особа працює на декількох роботах за сумісництвом, для призначення страхових виплат додатково до зазначених документів додаються довідки про середню заробітну плату за всіма місцями роботи за сумісництвом.

Згідно з частиною першою ст. 50 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи (крім видів матеріального забезпечення, передбачених пунктами 1, 2 статті 34 цього Закону, яке надається за основним місцем роботи та за сумісництвом у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України).

Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" рішення про призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності застрахованій особі ухвалює комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, яка може відмовити в призначенні цієї допомоги або припинити її виплату (повністю або частково).

Згідно частини другої ст. 36 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", визначено, що в разі порушення застрахованою особою в період тимчасової непрацездатності режиму, установленого лікарем, вона втрачає право на допомогу по тимчасовій непрацездатності від дня порушення режиму на строк, установлений рішенням комісії (уповноваженого) із соціального страхування. Порушенням режиму вважається: відсутність хворого вдома у випадку призначення йому постільного режиму; несвоєчасна явка на прийом до лікаря; алкогольне, наркотичне, токсичне сп'яніння під час лікування; вихід на роботу без дозволу лікаря; самовільне залишення закладу охорони здоров'я; виїзд на лікування в іншому закладі охорони здоров'я без відмітки про дозвіл виїзду; відмова від направлення або несвоєчасна явка на МСЕК тощо.

Відповідно до частини першої ст. 35 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" допомогу по тимчасовій непрацездатності виплачують застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати у разі настання тимчасової непрацездатності.

З огляду на викладене, суд приходить висновку що, якщо працівник у період тимчасової непрацездатності працював, йому за ці дні має бути нараховано заробітну плату. Оскільки чинним законодавством не передбачено одночасної виплати заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності за один і той самий період, застрахованій особі не повинно бути виплачені лікарняні.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає що позивачем правомірно нараховано заробітну плату ОСОБА_1, а тому п. 4 оскаржуваної вимоги є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Щодо п.6 Вимоги, а саме, „в порушення п.2.8.18 ДБН Д.1.1-1.2000 та п.5.4.16 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 в наданих актах приймання виконання робіт (форми КБ-2в) за 2013-2014 та січень-серпень 2016 року, враховано роботи з холодного фрезерування покриття з застосуванням фрези моделі 9901-1 на базі трактора МТЗ-80, при глибині фрезерування 40 мм (ДА10-2-31-5), тоді як повторне застосування відфрезерованого матеріалу відсутнє, що призвело до завищення вартості робіт на загальну суму 384 390, 00 грн. з ПДВ. Внаслідок допущеного порушення завдано матеріальної шкоди (збитків) державному бюджету на загальну суму 384 390, 00 грн.

Позивач заперечує проти вказаної вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до п.6.4.8 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 „Правил визначення вартості будівництва" при вирішенні питання щодо можливості подальшого використання (за первинними або іншим призначенням) на тому самому об'єкті будівництва отриманих від розбирання матеріалів, виробів, конструкцій складається трибічний акт (замовник, проектувальник, підрядник) у якому методом експертної оцінки визначається номенклатура зазначених матеріальних ресурсів, їх кількість, технічні характеристики та обгрунтовані ціни, які враховують зазначені в акті характеристики цих матеріальних ресурсів.

На виконання цього пункту, за Оцінкою сторін був складений акт, в якому вказано, що в подальшому відфрезерований матеріал непридатний до подальшого використання.

Позивачем до суду були надані акти використання відфрезерованого матеріалу асфальтобетонного покриття. (т.3 а.с. 133-217). Згідно вказаних актів комісією було встановлено, що отриманий матеріал від фрезерування в подальшому непригодний для використання при виконанні дорожніх робіт.

Однак суд критично ставиться до наданих актів, оскільки жоден з наданих до суду актів не підписаний комісією у повному складі.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до п. 9.8. Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 14.02.2012 № 54 під час ремонту вулиць та доріг перевагу надають тим технологіям, які передбачають повторне використання матеріалів, а також використання місцевих матеріалів та відходів промисловості, якщо вони забезпечують належну міцність конструкцій, тривалі строки служби і високі транспортно-експлуатаційні показники.

Крім того, згідно п. 9.9 Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів затверджених Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 14.02.2012 № 54 відходи, що утворюються під час ремонту та не можуть бути використані на місці проведення робіт, повинні вивозитись з урахуванням вимог законодавства. Доказів щодо вивезення відфрезерованого матеріалу асфальтобетонного покриття позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими висновки відповідача щодо відсутності повторного застосування відфрезерованого матеріалу, що призвело до матеріальної шкоди (збитків) державному бюджету на загальну суму 384 390, 00 грн.

Щодо п.7 Вимоги, а саме, „в порушення п.3.3.10.1 ДБН Д.1.1-1-2000, п.6.4.4.1 ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013, П.9.2 СОУ 45.2-0018112-018:2007 „Безпека дорожнього руху . Матеріали для горизонтальної розмітки із світлоповертальними властивостями. Загальні технічні умови", п.12.3. СОУ 42.1-6:2014 „Фарба для горизонтальної розмітки автомобільних доріг . Технічні умови", п.4.2.1, п.4.2.2, п.4.2.5 ПОР 218-148:2011 „Порядку контролю якості дорожньої розмітки", затверджених Наказом Державної служби автомобільних доріг України від 24.10.2011 року №372, п.2.1, п.3.1, п.4.2, п.5.6 Договорів підряду, по актам виконаних робіт субпідрядною організацією - ТОВ „МАТРІКС - ВП-3", Підприємством прийнято та оплачено роботи з дорожньої розмітки які фізично не виконувались в сумі 852 483, 00 грн. (згідно даних Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів проведення вищезазначених робіт з улаштування дорожньої розмітки в грудні 2012 та 2013 років не є можливим), також в ході проведення зустрічної звірки в ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" виконання робіт не підтверджено нарядами-завданнями на проведення робіт, планами детальної розбивки (схеми) розмітки, технологічними картами та бортовими журналами розміточних машин. Таким чином, встановлено факт завищення вартості виконаних робіт на загальну суму 852 483, 00 грн., чим завдано матеріальної шкоди (збитків) державному бюджету на відповідну суму.

Відповідачем зазначено, що проведення робіт з дорожньої розмітки фізично не виконувались з огляду на данні Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів, та даними зустрічної звірки з ТОВ „Матрікс-ВП-3", згідно якої виконання робіт не підтверджено нарядами-завданнями на проведення робіт, планами детальної розбивки (схеми) розмітки, технологічними картами та бортовими журналами розміточних машин.

Як встановлено судом, за ревізуємий період взаємовідносини між філіями ДП „Одеський облавтодор" та субпідрядною організацією ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" здійснювались на підставі 15 договорів. Субпідрядні договори були укладені на виконання Генеральних договорів підряду між Службою автомобільних доріг в Одеській області та ДП „Одеський облавтодор":

- №62П від 14.09.2012 року на виконання робіт по поточному середньому ремонту автомобільних доріг державного значення загального користування (нанесення горизонтальної дорожньої розмітки) за списком, Одеська область,

- №63П від 14.09.2012 року на виконання робіт по поточному середньому ремонту автомобільних доріг державного значення загального користування (нанесення горизонтальної дорожньої розмітки) за списком, Одеська область.

Згідно робіт, виконаних робіт по договору №13/12/12 від 13.12.2012 року на суму 110 410, 00 грн. (з ПДВ) по виконанню „Поточного середнього ремонту автомобільної дороги державного значення загального користування М-05-01 Обхід м. Одеси, км 3+450-км 28+145-53 879,00 грн. та поточного середнього ремонту автомобільної дороги державного значення загального користування М-14 Одеса-Мелітополь - 56 531, 00 грн." та по Договору 17/12/12 від 17.12.2012 року на суму 88 489, 00 грн. (з ПДВ) по виконанню „Поточного середнього ремонту автомобільної дороги місцевого значення загального користування Т-16-06 Одеса-Южний-М14", факт їхнього виконання підтверджено рішеннями Господарського суду Одеської області від 28 вересня 2016 року по справі №916/2045/16 та справі №916/2046/16 відповідно.

Суд критично ставиться до посилання відповідача на те, що ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" фізично не виконувались роботи у зв'язку з даними Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів оскільки погодні умови не перешкоджають виконанню робіт, а можуть вплинути на якість виконання вказаних робіт.

Крім того, матеріалами справи підтверджено виконання робіт, а саме: акти комісійного обстеження автомобільної дороги державного значення загального користування від 25.12.2012 року; подорожні листи на машини, які виконували роботи (т.4 а.с.43-158).

Також, відповідачем проводилась зустрічна звірка ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" з метою документального підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків з Дочірнім підприємством „Одеський облавтодор" ВАТ „ДАК „Автомобільні дороги", з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.07.2012 по 31.08.2016 року.

За результатом зустрічної звірки складено довідку №06-12/94-з (т.2 а.с.24-29), відповідно якої встановлено, що згідно даних бухгалтерського обліку, за Договорами ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" пред'явлено до сплати ДП «Одеський облавтодор» акти виконаних робіт ф. №КБ-2в та довідки вартості виконаних робіт ф. КБ-3 на загальну суму 1 360 322,00 грн. (з ПДВ), які підписані з боку Генпідрядника відповідальними особами ДП «Одеський облавтодор» (в розрізі об'єктів), та збоку Субпідрядника - директором ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" ОСОБА_5

В ході зустрічної звірки вибірковою звіркою матеріально - технічних витрат, врахованих у розрахунках актів виконаних робіт ф. КБ-2в ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" на загальну суму 1 360 322, 00 грн. (з ПДВ) в порівнянні з первинними документами бухгалтерського обліку Товариства відхилень не встановлено. В ході зустрічної звірки звіркою матеріально - технічних витрат, врахованих у розрахунках актів виконаних робіт ф. КБ-2в ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" на загальну суму 1 360 322,00 грн. (з ПДВ), в порівнянні з первинними документами бухгалтерського обліку Товариства, а саме: калькуляцій вартості транспортних витрат та витрат із експлуатації машин та механізмів, відхилень витрат із експлуатації машин та механізмів та транспортних витрат, включених до актів виконаних робіт ф. КБ-2в (відомостей ресурсів) із вищезазначеними первинними документами бухгалтерського обліку ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" не встановлено.

В ході зустрічної звірки встановлено, що відповідно до подорожніх листів ТОВ „МАТРІКС-ВП-3" роботи по договорам № 13/12/12 від 13.12.2012 року, №5 від 06 12.2013 року, № 4 від 06.12.2013 року, № 40 від 04.12.2013 року, № 6-2013 від 06 12.2013 року, № 83 від 12.12.2013 року, № 12/12/13-01 від 12.12.2013 року, № Ю/12/13 від 10.12.2013 року та № 30 від 12.12.2013 року проводились в грудні 2012 року та грудні 2013 року, а саме:

1. По договору від 13.12.2012 року № 13/12/12, акт б/н за серпень 2013 на 56 531,00 грн. - з 08.12.2012 по 12.12.2012 року.

2. По договору від 13.12.2012 року № 13/12/12, акт б/н за серпень 2013 на53 879,00 грн. - з 01.12.2012 по 07.12.2012 року.

3. По договору від 06.12.2013 року № 6-2013, акт №1 за грудень 2013 на 48 914,00 грн. - з 01.12.2013 по 02.12.2013 року.

4. По договору від 06.12.2013 року №5, акт №1 за грудень 2013 на 10 916,00 грн. - 09.12.2013 року.

5. По договору від 06.12.2013 року №4, акт №1 за грудень 2013 на 34 876,00 грн. - з 07.12.2013 по 08.12.2013 року.

6. По договору від 04.12.2013 року №40, акт №1 за грудень 2013 на 32 233,00 грн. - з 05.12.2013 по 06.12.2013 року.

7. По договору від 12.12.2013 року №83, акт №1 за грудень 2013 на 115 172, 00 грн. - з 13.12.2013 по 22.12.2013 року.

8. По договору від 12.12.2013 року №12/12/13-01, акт б/н за грудень 2013 350 000,00 грн. - з 11.12.2013 по 24.12.2013 року.

9. По договору від 10.12.20.13 року №10/12/13, акт за грудень 2013 на 81 325, 00 грн. - з 10.12.2013 по 12.12.2013 року.

10. По договору від 12.12.2013 року №30, акт №1 за грудень 2013 на 179 047,00 грн. - з 13.12.2013 по 25.12.2013 року.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає що позивачем правомірно прийнято та оплачено роботи з дорожньої розмітки, а тому п. 7 оскаржуваної вимоги є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації.

З аналізу вказаної правової норми випливає, що рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути прийняті чи здійснені в межах компетенції відповідного органу та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), відповідати вимогам діючого законодавства.

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17, 19, 70, 71, 86, 159-164, 167, 186, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Задовольнити частково адміністративний позов Дочірнього підприємства „Одеський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" до Південного офісу Держаудитслужби, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з обмеженою відповідальністю „МАТРІКС-ВП3", ОСОБА_1 про визнання нечинними та скасування пунктів вимоги від 01.02.2017 року.

Визнати нечинним та скасувати пункт 4 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 01.02.2017 року №15-06-23-14/1193.

Визнати нечинним та скасувати пункт 7 вимоги Південного офісу Держаудитслужби від 01.02.2017 року №15-06-23-14/1193.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.Г. Гусев