Справа № 2-а-7776/09/1570
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2011-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2011 р.Справа № 2-а-7776/09/1570

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Потапчук В.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі Журкіній І.І.,

за участю: представника апелянта ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2010 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 29.01.2009 року та скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 29.01.2009 року в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 76 981 грн.,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «Таламус ЛТД»звернулося до суду з адміністративним позовом до СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про скасування податкового повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі від 29.01.2009 року № /2, позивач також просив податкове повідомлення-рішення СДПІ по роботі з ВПП у м. Одесі від 29.01.2009 року № /2 скасувати в частині зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 76 981,00 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2010 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржувану постанову, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Сторони були повідомлені належним чином про час і місце судового засідання, представники сторін до суду прибули та надали свої пояснення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції залишає її без змін, якщо визнає, що судом першої інстанції ухвалене рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 28.08.2008 року по 08.10.2008 року працівниками СДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Таламус ЛТД»з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з січня 2007 року по 30 червня 2008 року. За результатами перевірки складено акт перевірки від 15.10.2008 року, яким встановлено, що ТОВ «Таламус ЛТД»порушено пп.7.4.3 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», а саме занижена сума податку на додану вартість за липень 2007 року у розмірі 23632,00 грн., в порушення пп. 7.2.1., 7.4.3., 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування всього на 84788,00 грн. В подальшому, податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Одесі 22.04.2009 року були прийняті податкове повідомлення-рішення № /3 (а.с.6), яким визначено суму податкового зобов'язання ТОВ «Таламус ЛТД»по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт , послуг) на суму 35448 гривень, в тому числі за основним платежем 23632 та за штрафними (фінансовими) санкціями 11816 грн., та податкове повідомлення-рішення № /3 (а.с.7), яким ТОВ «Таламус ЛТД»зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 84788,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході виробничого процесу у позивача виникли відходи виробництва, що зафіксовано позивачем в актах утворення відходів виробництва за липень 2007 року (а.с.212, 213). Зазначені відходи виробництва реалізовувались позивачем як металобрухт за договорами поставки, а саме: за договором поставки від 29.12.2005 б/н з ВАТ «Чорноморполіграфметал»відходи чорних металів, які утворюються у процесі його господарської діяльності, на суму 271 547,00 грн. відповідно до рахунку-фактури від 31.07.2007 року № 674 (а.с.214) в т.ч. (відходи жерсті (колючка)-КОД по УК ТЗЕД -НОМЕР_1 у кількості 246,53 тон по ціні 1100,00 грн., на суму 271 183,00 грн., та відходи чорних металів -КОД по УК ТЗЕД -НОМЕР_2 у кількості 1,82 тон по ціні 200,00 грн. на суму 364,00 грн.; за договором поставки від 20.06.2007 року №25/07 з ТОВ «Южмет ЛТД»відходи чорного металу (КОД по УК ТЗЕД-) на суму 31606,2 грн. у кількості 39,02 тон по ціні 810,00 грн. за одиницю товару.

Колегія суддів, з огляду на специфіку виниклих правовідносин та враховуючи предмет спору,- вважає за необхідне, для вирішення спірного питання,- застосувати відповідні норми податкового законодавства, які були чинні на момент виникнення спору.

Згідно із п. 11.44 ст. 11 Закону України «Про податок на додану вартість»тимчасово до 1 січня 2009 року операції з поставки відходів і брухту чорних металів, у тому числі операції з імпорту таких товарів, звільнялися від оподаткування.

Відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Приписами пп. 7.4.1. п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що якщо у подальшому такі товари (послуги) починають використовуватися в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 цього Закону, чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів, то з метою оподаткування такі товари (послуги), основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає початок такого використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження).

Підпунктом 7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що якщо платник податку придбаває (виготовляє) товари (послуги) та основні фонди, які призначаються для їх використання в операціях, які не є об'єктом оподаткування згідно зі статтею 3 цього Закону або звільняються від оподаткування згідно зі статтею 5 та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону,- то суми податку, сплачені у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включаються до складу податкового кредиту такого платника.

Згідно із пп. 7.4.3. п. 7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»встановлено, що у разі коли товари (роботи, послуги), виготовлені та/або придбані, частково використовуються в оподатковуваних операціях, а частково ні, до суми податкового кредиту включається та частка сплаченого (нарахованого) податку при їх виготовленні або придбанні, яка відповідає частці використання таких товарів (робіт, послуг) в оподатковуваних операціях звітного періоду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, якщо підприємство здійснює одночасно операції, що оподатковуються - виробництво товаро-пакувальних виробів з харчової жерсті та сталевих прямошовних зварних газо-водогінних труб, та операції з продажу відходів металу, які згідно п. 11.44 ст. 11 вищевказаного Закону звільняються від оподаткування ПДВ, то до податкового кредиту платник має право включити частку сплаченого (нарахованого) податку, яка відповідає частці використання таких товарів в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Як вбачається з матеріалів справи, до рядка 10.1 декларації з податку на додану вартість за відповідні періоди було віднесено суму податкового кредиту без урахування розподілу сум податку на додану вартість, сплачених (нарахованих) при придбанні товарів (робіт,послуг), які одночасно використовуються при здійсненні оподатковуваних операцій (за ставками 20% або 0%), звільнених від оподаткування, або які не є об'єктом оподаткування, передбаченого пп.7.4.3 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до завищення податкового кредиту за липень 2007 року на 23631,8 грн.

З приводу апеляційних доводів позивача щодо оподаткування операцій з продажу металобрухту,- колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи», яким визначені правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України, відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворюються у процесі людської діяльності і не мають подальшого використання за місцем утворення чи виявлення та яких їх власник повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Фізична або юридична особа, діяльність якої призводить до утворення відходів, є виробником таких відходів.

Приписами ст. 1 Закону України «Про металобрухт»встановлено, що металобрухт - непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів.

Таким чином, відходи виробництва утворюються під час виробництва кінцевої продукції шляхом обробки первинної сировини, результатом якої виступає вироблена продукція, а також вироблені відходи, тобто відходи не просто «утворились», як зазначає позивач, а були виготовлені внаслідок оброблення сировини. Таким чином, твердження позивача щодо «утворення», а не «виготовлення»відходів свідчить про підміну ним цих понять та не визначає відсутності правових підстав застосовувати у даному випадку положення пп.7.4.3 п.7 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість».

При цьому слід зазначити, що позивач реалізовував зазначені відходи шляхом укладання договорів поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України предметом договору поставки виступає саме товар.

Отже, твердження апелянта щодо пов'язаності між собою граф 10.1 «А»та 10.1 «Б»податкової декларації з податку на додану вартість ставкою податку на додану вартість у розмірі 20% є апріорі невірним, оскільки рядок 10.1 визначає придбання (виготовлення, будівництво, спорудження) з податком на додану вартість на митній території України товарів (послуг) та основних фондів з метою їх використання у межах господарської діяльності платника податку для здійснення операцій, які підлягають оподаткуванню не тільки за ставкою 20 відсотків, а і нульовою ставкою.

Щодо апеляційних доводів та обґрунтувань до позовних вимог із посиланнями на листи ДПА України від 03.04.2009 року № 6996/7/16-1517-04 (а.с.144), від 31.03.2009 року № 275/3/16-1511 (а.с.145), від 21.10.2008 року № 10237/6/16-1515, якими роз'яснюється, що підприємство при продажу відходів і брухту чорних металів, які утворилися у процесі виробничої діяльності як відходи виробництва із сировини (при придбанні якої ПДВ було включено до податкового кредиту) зобов'язано нарахувати податкові зобов'язання відповідно до абзацу п'ятого пп. 7.4.1. п. 7.4. ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість»- колегія суддів вважає за необхідне наголосити на наступному.

Положення зазначеної норми Закону не виключає можливості застосування пп.7.4.3. п. 7.4. ст. 7 Закону, оскільки остання за своєю суттю містить у собі норми, що встановлюють особливості оподаткування операцій, передбачених абзацом 5 пп. 7.4.1. п. 7.4. ст.7 Закону. Така позиція підтверджується й листом ДПА України від 31.03.2009 року № 275/3/16-1511, на який посилається позивач.

З огляду на викладене можливо дійти висновку щодо обґрунтованості твердження про завищення ТОВ «Таламус ЛТД»податкового кредиту, яке відбулось внаслідок недотримання позивачем вимог пп. 7.4.3. п. 7.4. ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість»щодо включення до складу податкового кредиту лише тієї частки сплаченого (нарахованого) податку при виготовлені або придбані товарів, яка відповідає частці використання таких товарів в оподатковуваних операціях звітного періоду.

Так, згідно з абзацом „б" п.п.7.7.7. п.7.7. ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість" якщо за наслідками документальної невиїзної (камеральної) або позапланової виїзної перевірки (документальної) податковий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий податковий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною податковим органом внаслідок проведення таких перевірок, податковий орган надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

Відповідно до приписів ч. 1 та ч. 4 ст. 70 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування; Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином позивач не надав достатньо належних доказів у підтвердження обставин, якими обґрунтовано заявлені вимоги, позивачем не спростовано законність складених податкових-повідомлень рішень. Відповідач в свою чергу довів суду правомірність своїх дій при винесенні оскаржуваних рішень про застосування штрафних санкцій.

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД»на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2010 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 12 травня 2010 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таламус ЛТД»до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Одесі про скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 29.01.2009 року та скасування податкового повідомлення-рішення №/2 від 29.01.2009 року в частині зменшення ;уми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 76 981 грн. без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання чинності безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: /ОСОБА_4/

Суддя: /ОСОБА_5/

Суддя: /ОСОБА_1/