Справа № 569/3371/17
Суддя: Першко О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/3371/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2017 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.

при секретарі Прокопчук Л.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії в раніше призначеному розмірі, починаючи з 01 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

28 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення основного розміру його пенсії з 67 % грошового забезпечення на 62% грошового забезпечення; зобовязати відповідача встановити йому основний розмір пенсії 67% грошового забезпечення з 01 вересня 2016 року та здійснити відповідний перерахунок з виплатою йому недоплачених сум.

Позов обґрунтовує тим, що з 29 листопада 1993 року по 06 листопада 2015 року він проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року в органах Національної поліції України. 29 квітня 2016 року наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №73 о/с звільнений зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну Поліцію» (через хворобу) у запас Збройних Сил. Вислуга років на день звільнення у нього становила 24 роки 09 місяців 22 дні. Підставою для звільнення стало свідоцтво про хворобу № 58 від 28 квітня 2016 року, в якому викладена постанова військово-лікарської комісії з висновком вважати його обмежено придатним до військової служби. З 30 квітня 2016 року відповідачем йому було призначено основний розмір пенсії 67 % грошового забезпечення, однак з 01 вересня 2016 року йому було зменшено розмір пенсії до 62 % грошового забезпечення, оскільки у свідоцтві про хворобу не міститься інформації про непридатність позивача до служби в поліції. Посилаючись на те, що свідоцтво про хворобу військово-лікарської комісії від № 58 від 28 квітня 2016 року є підставою для звільнення позивача, а не підставою для нарахування пенсії, яким насправді є наказ Головного управління Національної поліції в Рівненській області №73 о/с про його звільнення зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» (через хворобу), вказував на незаконність дій відповідача про зменшення розміру основної пенсії до 62 % грошового забезпечення, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити повністю, пояснила, що у наданому позивачем свідоцтві про хворобу №58 на підставі якого Головним управлінням Національної поліції в Рівненській області видано наказ про звільнення від 29.04.2016 р. №73 о/с, не міститься інформація про непридатність до служби в поліції, а зазначається, що позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, вважає, що останній не має права на нарахування пенсії у підвищеному розмірі, що обраховується з урахуванням положень ст.77 Закону України "Про Національну поліцію". Після отриманого роз'яснення з Пенсійного фонду України, було переглянуто пенсійну справу позивача та з 01 вересня 2016 року приведено розмір його пенсії у відповідність до чинного законодавства в розмірі 62 % грошового забезпечнння.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що з 29 листопада 1993 року по 06 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07 листопада 2015 року в органах Національної поліції України. 29.04.2016 р. наказом Головного управління Національної поліції в Рівненській області №73 о/с він був звільнений зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) (а.с.13).

З вказаного наказу вбачається, що вислуга років позивача на 29.04.2016 р. складає: 24 роки 09 місяців 22 днів.

З 30 квітня 2016 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років у розмірі 67% грошового забезпечення.

З 01 вересня 2016 року розмір його пенсі зменшено до 62% грошового забезпечення.

28 лютого 2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача про відновлення йому попереднього розміру пенсії, яка була призначена 30 квітня 2017 року.

Листом № Т-161/02-4-15 від 15 березня 2017 року відповідач відмовив позивачу у відновленні раніше призначеної пенсії, посилаючись на те, що оскільки у свідоцтві про його хворобу не міститься інформація про непридатність до служби в поліції, тому пенсійну справу, починаючи із 01.09.2016 року приведено у відповідність до норм діючого законодавства та визначено розмір пенсії 62 % грошового забезпечення (а.с.31).

Законом України від 09.04.1992 року № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за вказаним Законом за наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту а) ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу), пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоровя, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Частиною 1 статті 77 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв'язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов'язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв'язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Отже, ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах Національної поліції України. При цьому, однією із вказаних підстав для звільнення є хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.

Відповідно до п. 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001 року, (надалі - Порядок № 85) військово-лікарська комісія - це спеціальні органи в складі лікарів-спеціалістів, які створюються в системі Міністерства внутрішніх справ з метою проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду кандидатів на службу, осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і членів їх сімей, військовослужбовців внутрішніх військ МВС України осіб цивільної молоді, які бажають вступити до навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ, Міністерства оборони України, курсантів і слухачів навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ і колишніх військовослужбовців.

Відповідно до п. 1.1 Порядку № 85, медичний огляд проводиться згідно з пунктом 1.2 Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України з метою визначення: придатності кандидатів за станом здоров'я, фізичним розвитком, а для окремих видів службової діяльності за індивідуальними психофізіологічними особливостями до служби в органах внутрішніх справ на посадах рядового й начальницького складу, з урахуванням вимог пункту 1.43 цього Порядку.

Згідно з п. 1.117 Порядку № 85 свідоцтво про хворобу складається: у мирний час - на осіб рядового й начальницького складу, визнаних не придатними до військової служби зі зняттям з військового обліку, не придатними для військової служби в мирний час, з обмежено придатними у воєнний час, обмежено придатними до військової служби, на курсантів та слухачів навчальних закладів МВС, визнаних не придатними до подальшого навчання за станом здоров'я.

За результатами проходження позивачем медичного огляду, військово-лікарською комісією УМВС в Рівненській області було видано свідоцтво про хворобу № 58 від 28.04.2016 року, зі змісту якого вбачається, що позивача визнано обмежено придатним до військової служби (а.с.14-15).

Згідно зазначеного свідоцтва про хворобу військово-лікарською комісії також вбачається, що наявні у позивача захворювання, повязані з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши свідоцтво про хворобу позивача №58 на відповідність його вимогам Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового складу в системі МВС України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 85 від 06.02.2001 року, суд дійшов висновку про те, що воно є належним документом, який підтверджує наявність у позивача хвороби, що зумовлює його обмежену придатність до служби в поліції, що стало підставою для звільнення позивача зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу), а тому останній має право на призначення пенсії за вислугу років в підвищеному розмірі з урахуванням звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

При таких встановлених судом обставинах суд вважає, що дії відповідача про зменшення позивачу основного розміру пенсії з 67 % грошового забезпечення на 62 %, є протиправними. У зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 17, 18, 71, 158-163, 167, 185-186, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії в раніше призначеному розмірі, починаючи з 01 вересня 2016 року задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 67 % грошового забезпечення на 62% грошового забезпечення.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області встановити ОСОБА_1 основний розмір пенсії 67% грошового забезпечення з 01 вересня 2016 року.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01 вересня 2016 року, виходячи із основного розміру пенсії 67 % грошового забезпечення.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Допустити постанову до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2017 року.

Суддя О.О.Першко