Справа № 815/2808/17
Суддя: Левчук О. А.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2808/17
УХВАЛА

22 травня 2017 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Левчук О.А., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватне підприємство «Агрос-Юг», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - дочірнє підприємство «УКРАГРОСОЮЗ», відділ Держгеокадастру в Ананьївському районі Одеської області про визнання протиправними дії та скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватне підприємство «Агрос-Юг», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - дочірнє підприємство «УКРАГРОСОЮЗ», відділ Держгеокадастру в Ананьївському районі Одеської області про визнання протиправними дії Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» в особі Ананьївського райвідділу Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах» щодо реєстрації 20.06.2012 року договору оренди землі від 30.09.2008 та додаткової угоди до договору оренди землі від 10.07.2008, укладених між ОСОБА_1 та ДП «УКРАГРОСОЮЗ» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис №01386, та скасування запису №01386 про реєстрацію договору оренди землі від 30.09.2008 та додаткової угоди до договору оренди землі від 10.07.2008, укладених між ОСОБА_1 та ДП «УКРАГРОСОЮЗ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у лютому 2017 року третя особа - ДП «УКРАГРОСОЮЗ» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування рішення Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25209860 від 12.10.2015, яким зареєстровано право оренди земельної ділянки за ПП «Агрос-Юг», згідно з договором оренди земельної ділянки №01/08-4 від 01.08.2014, укладеного з ОСОБА_1

Отримавши копії адміністративного позову та доданих до нього документів, позивачу стало відомо, що підставою позову ДП «УКРАГРОСОЮЗ» є те, що 30.09.2008 між ОСОБА_1 та ДП «УКРАГРОСОЮЗ» був укладений договір оренди землі, а 10.07.2008 - додаткова угода до цього договору оренди, на підставі якого ОСОБА_1 передала в оренду ДП «УКРАГРОСОЮЗ» власну земельну ділянку площею 3,42 га, яка знаходиться: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: НОМЕР_1 строком до 31.12.2018.

Позивач зазначає, що з вказаного договору оренди та додаткової угоди вбачається, що цей договір та додаткова угода нібито були зареєстровані в Ананьївському райвідділі Одеської регіональної філії Державного підприємства «ЦЕНТР ДЗК Держкомземі України», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.06.2012 за №01386. ДП УКРАГРОСОЮЗ» посилається на цю реєстрацію договору оренди землі та вважає, що рішення Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25209860 від 12.10.2015, яким за ПП «Агрос-Юг» зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 3,42 га, яка знаходиться: Долинська сільська рада Ананьївського району Одеської області, надана для товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_1. підлягає скасуванню, так як його право оренди було дійсним на той час.

Позивач вказує, що їй не було відомо про те, що 20.06.2012 договір оренди землі від 30.09.2008 та додаткова угода від 10.07.2008, укладені між нею та ДП «УКРАГРОСОЮЗ» були зареєстровані, про що в Державному реєстрі земель було вчинено запис №01386. Про державну реєстрацію договору оренди та додаткової угоди позивач дізналася лише після отримання копії адміністративного позову ДП «УКРАГРОСОЮЗ» у березні 2017 року, так як до цього часу вважала, що так як до цього часу вважала, що договір оренди припинив свою дію, не був зареєстрований, а отже не набрав чинності.

Також позивач зазначає, що договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та ДП «УКРАГРОСОЮЗ» був укладений 30.09.2008. При цьому реєстрація договору оренди не відбулася, та як позивачу стало відомо, реєстрація договору оренди землі та додаткової угоди відбулася лише 20.06.2012 року за одним реєстраційним номером №01386, згоду на реєстрацію яких вона не надавала, про реєстрацію не знала та не повідомлялася, екземпляр договору оренди з його державною реєстрацією у ОСОБА_1 відсутній.

За таких обставин позивач вважає, що реєстрація договору оренди землі була проведена з порушенням вимог чинного законодавства України і така реєстрація договору оренди порушує права позивача, а тому дії з реєстрації мають бути визнані протиправними, а реєстрація -скасована, оскільки станом на дату укладення договору та дату його реєстрації був відсутній закон, який регулював порядок реєстрації договорів оренди землі, а отже реєстрація договору оренди на той час не могла бути здійснена. Таким чином, враховуючи положення ст.20 Закону, так як станом на дату укладення договору та дату його реєстрації був відсутній закон, який би регулював проведення державної реєстрації договорів оренди землі, то будь-яка державна реєстрація договору оренди не може вважатися такою, що має юридичну силу.

При цьому позивач вважає, що оскільки в силу ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирав чинності після його державної реєстрації, то договір оренди від 30.09.2008 не набрав чинності, а отже не створив жодних прав та обов'язків для сторін договору і на підставі цього договору у ДП "Украгросоюз" не виникло речове право - право оренди земельної ділянки.

Разом з тим, позивач посилається на те, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених Законом України «Про оренду землі», а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Однією з істотних умов договору оренди землі є зазначення в ньому цільового призначення земельної ділянки та розмір орендної плати.

В той же час, позивач вказує, що як вбачається з договору оренди землі в ньому відсутнє зазначення цільового призначення земельної ділянки, як то передбачено чинним законодавством України. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В той же час в п.1 та в п. 16 договору оренди землі від 30.09.2008 вказано: «земельну ділянку для сільськогосподарського призначення...» та «Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення», відповідно, що є вказівкою категорії земель, а не цільовим призначенням земельної ділянки. Також в договорі не вказані якісні характеристики землі за її складом та видами угідь - рілля, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження тощо. Також до договору оренди землі не були додані план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду: кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів (земельній ділянці не був присвоєний кадастровий номер), акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Крім того, позивач зазначає, що відповідно до копії договору оренди землі, наданої ДП «УКРАГРОСОЮЗ». розмір орендної плати виправлено на число « 3%» від вартості Державного акту». Проте, такі виправлення не посвідчено сторонами договору.

Отже, укладений договір оренди землі від 30.09.2008 та додаткова угода від 10.07.2008 не відповідали вимогам чинного законодавства України, а отже не могли бути зареєстровані.

Відповідно до ст.107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, крім іншого, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Компетенція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ визначається ст.17 КАС України, згідно з п.1 ч.1 якої компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб'єкт владних повноважень - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору. Наявність у суб'єкта владних управлінських функцій означає, що він наділений адміністративною правосуб'єктністю, яка реалізується через певний обсяг конкретних прав і обов'язків (повноважень), необхідних для здійснення управлінської діяльності в тій чи іншій сфері публічної влади.

Згідно з ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до положень п.2 Інформаційного листа Верховного суду України від 26.12.2005 № 3.2.-2005 необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державним реєстратором є нотаріус.

Згідно положень п. 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів", відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Так в постанові від 31.01.2017 року по справі № 817/3053/14 Верховний Суд України зазначив : "рішення суду касаційної інстанції, яке переглядається, про законність реєстраційних дій, ґрунтується на юридичних фактах, стосовно яких існує спір про право на земельну ділянку, до вирішення якого і поза зв'язком з яким не можуть бути розв'язані питання, пов'язані з реєстрацією права власності на землю. Позаяк це рішення, як і рішення судів попередніх інстанцій, помилково були розглянуті в порядку адміністративного судочинства, відповідно до підпункту "б" пункту 1 частини другої статті 243 КАС вони підлягають скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю."

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вважає, що укладений договір оренди землі від 30.09.2008 року та додаткова угода від 10.07.2008 року не відповідали вимогам чинного законодавства, а отже не могли бути зареєстровані.

Таким чином, між сторонами існує спір про право оренди земельної ділянки, вирішення якого підлягає в іншому порядоку судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Роз'яснити позивачу, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства України.

Керуючись ч.1, 2 ст. 2 , п. 1, 7 ч.1 ст. 3, ч. 2 ст. 4 , ч. 1 ст. 17, ст. 109 КАС України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - приватне підприємство «Агрос-Юг», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - дочірнє підприємство «УКРАГРОСОЮЗ», відділ Держгеокадастру в Ананьївському районі Одеської області про визнання протиправними дії та скасування запису.

Роз'яснити позивачу, що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.А. Левчук