Справа № 265/1882/17
Суддя: Костромітіна О. О.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/1882/17
Провадження №2-а/265/110/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Костромітіної О.О., за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Маріуполі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. В обґрунтування вимог зазначив, що 03 березня 2017 року інспектором роти № 3 батальйону УПП у м.Маріуполі винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, з приводу того, що вона нібито «... керувала авто порушив правила зупинки, здійснив зупинку Т.З. ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.43.1. «Пункт зупинки тролейбуса», чим порушив п.п. 15.9 «е» ПДР України». Постановою притягнено її до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. З зазначеною постановою вона не згодна, вважає її незаконною та не обґрунтованою, оскільки зупинка автотранспортного засобу передбачає вимкнення будь яких рухомих механізмів автомобілю, чого зроблено не було. Крім цього, відстань 30 метрів, було визначено інспектором УПП без вимірювальної техніки, що унеможливлює її достовірність та справжність відомостей, зазначених у постанові.

Просить постанову серії АР № 851149 від 03 березня 2017 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП України та накладення адміністративне стягнення у вигляді штрафу скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю в діях складу такого правопорушення.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з'явилися, подали до суду заяви по розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримували у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Інспектор роти № 3 батальйону УПП у м.Маріуполі ОСОБА_3 в судове засідання не з»явився, надав суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначено, що під час патрулювання 03 березня 2017 року Інспектором роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції в м. Маріуполі Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції близько 17 год. 30 хв. було помічено транспортний засіб DAEWOO MATIZ, номерний знак АН 4977 IT, водій якого здійснив зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.43.1 «Пункт зупинки тролейбуса» біля будинку 39 по проспекту Луніна в Приморському районі м.Маріуполя. Інспектор Палюк A.C. підійшов до водія автомобіля, представився належним чином, довів водію суть скоєного ним адміністративного правопорушення, запропонував предявити документи, передбачені вимогами п. 2.1. Правил дорожнього руху України. На вимогу інспектора щодо предявлення зазначених документів водія, яким виявилася ОСОБА_1, була виконана нею одразу в повному обсязі. При цьому, в процесі спілкування з інспектором позивачка визнавала факт скоєння нею правопорушення та пояснювала, що причиною зупинки та порушення користування попереджувальними сигналами було те, що остання «потерялась», про що мається відповідне відео з нагрудного відео реєстратора патрульного. Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції м.Маріуполя діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Тому вищевказана постанова є правомірною та такою що не підлягає скасуванню, та у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, в тому разі й оглянувши відеозапис, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно п.1 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З постанови серії АР №851149 від 03 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, винесеної інспектором роти № 3 батальйону УПП у м.Маріуполі лейтенантом поліції ОСОБА_3, вбачається, що 03 березня 2017 року о 17:30 годині ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Daewoo Matiz, державний номер НОМЕР_1, здійснила зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від дорожнього знаку 5.43.1 «Пункт зупинки тролейбуса», чим порушила п.15.9 «е» ПДР України.

Позивачка в письмових поясненнях пояснила те, що вона дійсно у зазначеному у постанові місці та в зазначений час рухалася та була зупинена працівниками поліції, однак зупинку вона не здійснювала.

Відповідно до вимог ст.251 КпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об'єкт та об'єктивну сторону правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, що на думку особи, яка здійснювала розгляд справи про адміністративне правопорушення полягало у протиправному посяганні на встановлені правила користування транспортним засобом в сфері дорожнього руху шляхом порушення вимог п.15.9 «е» ПДР України, якими встановлено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

При цьому, доведеність вини позивачки у вчиненому адміністративному правопорушенні підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст.251 КпАП України. Зокрема такими являються будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім цього, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 70 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб'єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб'єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Крім того, у зв'язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб'єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов'язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, в ході судового розгляду відповідачем жодними належними та допустимим доказами не доведено перед судом факту вчинення позивачкою зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення у виді порушень пункту 15.9 «е» Правил Дорожнього Руху України, зокрема, не представлено відеофіксації можливого порушення правил дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також Законом України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395 передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

В судовому засіданні були досліджені представлені відповідачем відеоматеріали, що підтверджують обставини виявленого правопорушення. Проте відповідачем було надано запис з нагрудної камери спостереження працівника поліції, де зафіксовано лише момент зупинки транспортного засобу позивачки та складання постанови, що наразі не є належним та достатнім доказом порушення правил дорожнього руху.

При цьому детального визнання порушення правил дорожнього руху, яке відображено в постанові, з боку позивача не висловлювалось, тому надати оцінку обставинам можливого правопорушення та відповідно законності винесення постанови працівником поліції у суду обєктивної можливості немає.

Отже, до суду будь-яких доказів безпосереднього вчинення правопорушення представлені не були, що є підставою для скасування прийнятої постанови про накладення адміністративного стягнення.

На переконання суду, факт візуального спостереження вчинення адміністративного правопорушення інспектором поліції без забезпечення належних та допустимих доказів, визначених ст.251 КпАП України, зокрема відеофіксації всіх суттєвих обставин, не може доводити винуватість особи у вчиненому адміністративному правопорушенні. А відтак, оскільки позивачка категорично заперечила факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, а відповідач належними та допустимими доказами факту правомірності своєї постанови через доведеність вини позивачки у цьому адміністративному правопорушенні не довів, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги позивачки щодо закриття адміністративної справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України, то суд зауважує, що вирішення питання про закриття провадження у справі не входить до компетенції суду при розгляді поданого ОСОБА_1 позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, у звязку з цим позовні вимоги ОСОБА_1 про закриття адміністративної справи про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160 163,181 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Маріуполі про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження по адміністративній справі, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії АР № 851149 від 3 березня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного адміністративного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Костромітіна О.О.