Справа № 501/1998/16-а
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 501/1998/16-а

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Ледньова Т.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Осіпова Ю.В.,

суддів Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарі Нєхожиній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чорноморської міської ради Одеської області, 3-х осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

25.08.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із адміністративним позовом до Чорноморської міськради Одеської області, в якому, з урахуванням уточнень, просила суд:,

- визнати протиправним та скасувати рішення міськради від 10.06.2016р. №81/5IVII про відмову у наданні їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0552 га в натурі (на місцевості) за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул.Пляжна,23;

- зобов'язати відповідача надати їй дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0552 га в натурі (на місцевості) за зазначеною вище адресою.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що спірне рішення органу місцевого самоврядування є неправомірним, оскільки, вона, на підставі договору від 08.11.2011р. є власником об'єктів нерухомості, що розташовані на спірній земельній ділянці площею 0,0552 га, однак відповідачем 10.06.2016р. було безпідставно відмовлено їй у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_1 30.01.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 17.01.2016 року та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 у повному обсязі.

В судових засіданнях суду апеляційної інстанції 09.03.2017р. і 12.04.2017р. представник позивача надав пояснення по суті позову, підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні. В останнє ж судове засідання представник позивача не прибув з невідомих причин, про день, час та місце розгляду справи був своєчасно і належним чином повідомлений.

Представник відповідача, в свою чергу, в судових засіданнях суду 2-ї інстанції категорично заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та наполягала на залишенні без змін постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 17.01.2017 року.

3-ті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули з невідомих причин, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю - доповідача, виступи сторін та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

23.05.2005р. між Іллічівською міською радою та ГО спортивний клуб «Бриз», з метою обслуговування існуючого центру по пляжному волейболу, укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення (на 25років) загальною площею 900 кв.м, розташованої в м.Іллічівськ по вул.Парковій (нині вул.Пляжна),11-П, в районі середнього ярусу міського пляжу.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.01.2009р. (по справі №9-16/100-07-2548) вказаний вище договір оренди земельної ділянки від 23.05.2005р. розірвано та зобовязано ГО «Спортивний клуб з пляжних видів спорту «Бриз» повернути цю земельну ділянку Іллічівській міській раді, а також знести самовільно збудоване на цій земельній ділянці нерухоме майно.

Однак, зазначене вище рішення ВГС України до цього часу фактично так і не було реально повністю виконано та виконавчі дії по його виконанню досі продовжуються.

Проте, незважаючи на вказане вище рішення ВГС України від 14.01.2009р., ГО «Спортивний клуб з пляжних видів спорту «Бриз», скориставшись відсутністю арешту (заброни), 23.01.2009р. відчужила належне їй самовільно збудоване нерухоме майно (яке складається з 2-х двоповерхових будівель літ.А і Б з балконами та терасою загальною площею 334,20 кв.м) шляхом укладення договору купівлі-продажу з фізичними особами ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В подальшому, т.б. 04.11.2011р., ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали вказаний вище обєкт нерухомості громадянам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (договір купівлі-продажу від 04.11.2011р. реєстр.№2917), а останні, в свою чергу, 08.11.2011р. (т.б. через 4 дні) продали ці обєкти нерухомого майна позивачці - ОСОБА_3 шляхом укладення з нею договору про задоволення вимог іпотекодержателя (реєстр.№2940).

Далі, незважаючи на реалізацію 08.11.2011р. вказаного вище нерухомого майна позивачці, 3-ї особи - ОСОБА_4 і ОСОБА_5, посилаючись на належність їм згідно договору купівлі-продажу від 04.11.2011р. обєктів нерухомого майна, 15.11.2011р. (т.б. через 7 днів) звернулися до Іллічівської міськради із письмовою заявою (вх.№Б-3283) про передачу їм в оренду на 10 років спірної земельної ділянки загальною пл.0,9000 га (м.Іллічівськ, віл.Пляжна,23).

30.12.2011р. Іллічівська міськрада Одеської області, враховуючи лист президента СК «Бриз» від 15.11.2011р. (вх.№2720) про відсутність заперечень щодо розірвання попереднього договору оренди землі від 23.05.2005р. на користь громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5, задовольнила вищезазначену заяву останніх та своїм рішенням №141/4-УІ передала в оренду ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строком на 5 років спірну земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Пляжна,23, загальною площею 0,0552 га, на якій розташовані об'єкти нерухомості, які належать орендарям на підставі договору купівлі-продажу від 04.11.2011р. (а саме: двоповерхова будівля з балконом літ.«А» загальною пл.143,1 кв.м, двоповерхова будівля з балконом та терасою літ.«Б» загальною пл.99,7 кв.м, підпірна стінка - №1, підпірна стінка - №2, майданчик - №1, стінка - №2, майданчик - №3).

20.09.2012 року між Іллічівською міськрадою Одеської області та громадянами ОСОБА_4 і ОСОБА_5, на підставі рішення міськради №141/4-УІ від 30.11.2011р., було укладено договір оренди вищезазначеної спірної земельної ділянки, переданої останнім під існуючий центр по пляжному волейболу на строк на 5 років.

05.05.2014р. на підставі заяви позивача ОСОБА_3 від 10.04.2014р. проведено державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомості за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Пляжна,23 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 08.11.2011р.

23.02.2016р. ОСОБА_3 звернулася до Центру надання адміністративних послуг у м.Іллічівську з питань надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (на якій знаходяться належні їй обєкти нерухомості) в натурі.

Однак, 10.06.2016р. Чорноморська міська рада Одеської області своїм рішенням №81/5I-VII відмовила позивачці у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,0552 га в натурі за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Пляжна,23, у зв'язку з невідповідністю нормам ст.123 Земельного кодексу України, зокрема, відсутністю письмової згоди попереднього землекористувача про вилучення земельної ділянки.

Не погоджуюсь з вказаним рішенням органу місцевого самоврядування, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, а також відповідно, з правомірності спірного рішення відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до змісту ст.ст.1,78 Земельного кодексу України, земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній і державній власності та є, в свою чергу, основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною Держави.

Згідно із приписами ст.ст.3,4 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, Законами України «Про землеустрій» і «Про оренду землі», а також прийнятими відповідно до них іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.12 ЗК України, питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» і «Про оренду землі», а також іншими нормативно-правовими актами, Держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади право розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної власності, а також делегувала їм і право вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Згідно із ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування (оренду) із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як видно зі змісту приписів ч.ч.2,3 ст.123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді АР Крим, Раді міністрів АР Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 23.02.2016р. звернулася до Центру надання адміністративних послуг у м.Іллічівську зі заявою про надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, на якій знаходяться належні їй обєкти нерухомості (м.Іллічівськ, вул.Пляжна,23).

Проте, як встановлено матеріалами справи, Чорноморська міська рада Одеської області своїм рішенням №81/5I-VII від 10.06.2016р. відмовила позивачці у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки площею 0,0552 га в натурі у зв'язку з невідповідністю її клопотання нормам ст.123 Земельного кодексу України та відсутністю письмової згоди попереднього землекористувача про вилучення цієї земельної ділянки, яка, в свою чергу, ще 20.09.2012 року, згідно рішення міськради №141/4-УІ від 30.11.2011р., була передана в оренду на 5 років громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Таким чином, оскільки позивач, достовірно знаючи про існуючий (діючий) між Іллічівською міськрадою та колишніми власниками належного їй з 05.05.2014р. (т.б. з моменту державної реєстрації) нерухомого майна - громадянами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 договір оренди спірної земельної ділянки від 20.09.2012 року (який закінчується 20.09.2017р.) та не оскарживши його у будь-який спосіб, 23.02.2016р. звернулася до Центру надання адміністративних послуг у м.Іллічівську зі заявою про надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж цієї ж, т.б. вже зайнятої земельної ділянки, то відповідно, відповідач - Іллічівська міськрада, на думку судової колегії, своїм оскаржуваним рішенням від 10.06.2016р. цілком правомірно відмовила їй у наданні такого дозволу, так як спірна земельна ділянка на момент її звернення була невільною і ще з вересня 2012р. знаходилася в оренді у ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які, в свою чергу, письмової згоди на її вилучення у них не надавали.

Крім того, при постановленні остаточного рішення по даній справі, судова колегія також вважає за необхідне врахувати ще й ту обставину, на яку до речі звертає увагу і відповідач, що відносно належного позивачці нерухомого майна, яке знаходиться на спірній земельній ділянці, у відповідності із постановою Вищого господарського суду України від 14.01.2009р. (по справі №9-16/100-07-2548) досі вирішується питання щодо його знесення.

Отже, за таких обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду 1-ї інстанції щодо правомірності оскаржуваного рішення відповідача, у якого, в свою чергу, при наявності діючого договору оренди спірної земельної ділянки та існуючого питання щодо знесення самовільно збудованих обєктів нерухомості, які знаходяться на цій земельній ділянці, не було законних підстав для задоволення заяви-клопотання позивача про надання їй дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж цієї земельної ділянки.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.200 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 17 січня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

ОСОБА_8