Справа № 815/224/17
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/224/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2017 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бутенка А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвей-сервіс» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.12.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвей-сервіс» (Надалі - ТОВ «Трансвей-сервіс» або позивач) до Головного управління ДФС в Одеській області (Надалі - ГУ ДФС в Одеській обл. або відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, № НОМЕР_4 від 28.12.2016 року.

11.05.2017 року за вхід. №13390/17 від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого просив суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав зазначених в адміністративному позові.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснивши, що оскаржувані рішення винесені законно, на підставі діючого податкового законодавства, а тому є правомірними з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

З урахуванням наявного в матеріалах справи клопотання представника позивача та враховуючи, що до судового засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, за відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

ТОВ «Трансвей-сервіс» 25.04.2013 р. зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 1 046744 та з 26.04.2013 р. перебуває на обліку в ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській обл.

Судом встановлено, що у період з 28.10.2016 року по 24.11.2016 року посадовими особами відповідача була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Трансвей-сервіс» за період 26.03.2013 по 30.06.2016 рр., результати якої оформлені актом перевірки № 376/15-32/27-02/38721894 від 15.12.2016 року (надалі Акт перевірки).

Як вбачається з Акту перевірки, ГУ ДФС в Одеській обл. встановлено наступні порушення:

1) п. 44.1, п. 44.2 ст. 44 Податкового кодексу України (далі ПК України), пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 623 769 грн.;

2) п. 200.1, п200.2, п.200.4 ст. 200 ПК України встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 1 463 455 грн. та завищення відємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24), за 2015 рік на загальну суму 222 362 грн., завищення відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, на суму 71 061 грн.;

3) подання з недостовірними даними податкового розрахунку про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку ф. 1 ДФ в порушення п. 176.2 «б» ст. 176 ПК України: - виплата заробітної плати один раз на місяць в порушення ст. 115 Кодексу законів про працю; - виплата заробітної плати з порушенням термінів виплати заробітної плати в порушення ст. 24 ЗУ «Про оплату праці».

На підставі Акту перевірки, ГУ ДФС в Одеській області винесені податкові-повідомлення рішення від 28.12.2016 року, а саме № НОМЕР_1, яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 293 423 грн, № НОМЕР_2 про донарахування податку на прибуток на суму 1 623 769 за податковими зобовязаннями та на суму 114 508 грн. за штрафними фінансовими санкціями, № НОМЕР_3 по донарахування податку на додану вартість на суму 1 463 455 грн. за податковим зобовязанням, 365 864 за штрафними фінансовими санкціями, № НОМЕР_4 за платежем податок на додану вартість на суму штрафних (фінансових) санкцій на суму 29 342 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.

Оцінюючи оскаржені рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов'язки платників податків та зборів, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Відповідно до п.61.1 ст.61 ПК України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно п.86.1 ст. 86 ПК України встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

Водночас, згідно з вимог п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з абз.1 п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, згідно з вимогами Податкового кодексу України платник податків не має права включати до складу податкового кредиту суми податку не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року № 996-ХІУ на даних бухгалтерської звітності базуються фінансова, податкова та інші види звітності.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення).

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2 п. 2 Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи).

Таким чином, обов'язковою умовою для визнання та врахування витрат при обчисленні об'єкта оподаткування є здійснення цих витрат в межах провадження господарської діяльності та підтвердження цих витрат відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до приписів ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.».

Водночас, згідно з приписами пп. 20.1.6. п. 20.1. ст. 20 ПКУ, контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту перевірки, ТОВ «Трансвей-сервіс» безпідставно було включено до складу витрат витрати за придбання у ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» дизпалива.

Підставами для таких висновків Відповідача є відсутність документів, що підтверджують господарські відносини між Позивачем та ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД».

Суд зауважує, що господарські операції з ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» підтверджується відповідним договором, податковими та видаткові накладними. Також, до суду були надані документи, що підтверджують використання придбаного товару у ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» у власній господарській діяльності позивача.

Окрім того, ГУ ДФС в Одеській області зазначено, що ТОВ «Трансвей-Сервіс» безпідставно було включено до складу витрат витрати за допущення до перевезення небезпечних вантажів, придбані у ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» (32790391) на суму 49 916,67 грн.

Судом встановлено, що взаємовідносини з ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача.

У звязку із відсутністю власних автотранспортних засобів, Позивачем було орендовано у ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» транспортні засоби відповідно договору № 170201 від 17.02.2014 року, які були передані відповідним актом прийому передачі транспортних засобів. Наведена операція була відображена у бухгалтерському обліку Позивача та підтверджується, зокрема, актами надання послуг, податковими накладними.

У звязку із відсутністю матеріально-технічної бази та працівників, Позивачем було замовлено у ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» отримання відповідного дозволу на перевезення небезпечних вантажів, доки ТОВ «Трансвей-сервіс» не отримає власний.

Відповідна ліцензія була отримана ТОВ «Трансвей-сервіс» 30.03.2015 року, копія якої наявна у матеріалах справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що господарські операції позивача із зазначеним вище контрагентом фактично відбулись та підтверджені необхідними первинними документами.

Також, в акті перевірки зазначено, що Позивачем було безпідставно включено до складу витрат придбання у ТОВ «Скуадра Транс» послуг з технічного обслуговування орендованих автомобілів та напівпричепів.

Підставою для таких висновків є посилання відповідача на те, що ТОВ «Скуадра Транс» здійснювало ремонт транспортних засобів, які не значились на балансі позивача.

Розглянувши надані первинні документі, суд не погоджується з такими висновками відповідача та вважає їх хибними, з огляду на наступне.

Відповідно договору № 170201 від 17.02.2014 року, Позивачем було орендовано у ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» транспортні засоби, перелік яких відображено в акті прийому передачі транспортних засобів.

Орендовані у ТОВ «БС Транс Сервіс ЛТД» транспортні засоби обслуговувались ТОВ «Скуадра Транс» відповідно до договору про надання послуг № 1301315 від 01.03.2014 року.

Господарські операції позивача з ТОВ «Скуадра Транс» підтверджуються договором, актами надання послуг тощо.

Що стосується взаємовідносинам з ТОВ «ФОРТ КОНСАЛТ», відповідач дійшов висновку про безпідставність включення витрат позивача з огляду на те, що ТОВ «ФОРТ КОНСАЛТ» знаходиться у стані припинення та не звітує до органу ДФС з вересня 2015 року.

Судом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ФОРТ КОНСАЛТ» перебуває у процесі припинення з 15.10.2015 року.

Однак, господарські операції між Позивачем та ТОВ «ФОРТ КОНСАЛТ» мали місце у 2014 році, що спростовує висновки відповідача.

Взаємовідносини позивача з ТОВ «ФОРТ КОНСАЛТ» підтверджуються договором поставки дизпалива № 21/11, податковими та видатковими накладними, рахунками на оплату.

Відповідно наявних у матеріалах справи документів, отримане від ТОВ «ФОРТ КОНСАЛТ» паливо було використано у власній господарській діяльності позивача, про що підтверджується відповідними актами списання палива, посвідченнями про відрядження, товарно-транспортними накладними.

Що стосується взаємовідносин позивача з ПП «ТЕРРІ-ТАЙМ», ПП «ТПВ», ТОВ «Конектіс», відповідач приходить до висновку про безпідставність віднесення витрат за поставку шин з наведеними контрагентами з огляду на відсутність документів, які підтверджували факт постачання товару.

Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд зазначає наступне.

З ПП «ТЕРРІ-ТАЙМ», ПП «ТПВ», ТОВ «Конектіс» у перевіряємому періоді укладені відповідні договори поставки.

Здійснення господарських операцій за наведеними контрагентами підтверджуються відповідними податковими та видатковими накладними, а факт транспортування товару підтверджується товарно-транспортними накладними, що спростовує висновки ГУ ДФС в Одеській обл.

Окрім того, факт використання шин у власній господарській діяльності позивача, підтверджується як актами встановлення автошин на транспортні засоби, так і актами списання товарів.

Не заслуговують на увагу і висновки відповідача стосовно відсутності наведених контрагентів за місцезнаходженням, а також неможливості здійснювати господарську діяльність, що встановлено постановою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира Полонець С.М. від 16.11.2016 р по справі 295/14424/16-к в рамках кримінального провадження № 0000080, про що зазначено в акті перевірки.

Пунктом 4 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Крім того, ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Зазначена норма знайшла своє відображення також у Кримінальному кодексі України, а саме ст. 2, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, вину особи у вчиненні конкретного злочину, а також всі його інші ознаки, може бути встановлено лише в обвинувальному вироку суду, що набрав законної сили.

Станом на час розгляду справи, обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, у відношенні посадових осіб контрагентів позивача немає, в акті перевірки така інформація відсутня.

Таким чином, суд приходить до висновку, що господарські операції позивача із зазначеними вище контрагентами фактично підтверджені необхідними первинними документами.

Щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ЕКСПО СЕРВІС ЛТД», відповідач зазначає про неможливість останнього здійснювати господарську діяльність у звязку із тим, що підприємство знаходиться у стані припинення та не звітує до органу ДФС.

Судом встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ЕКСПО СЕРВІС ЛТД» перебуває у процесі припинення з 18.04.2016 року, однак, господарські операції між Позивачем та ТОВ «ЕКСПО СЕРВІС ЛТД» мали березні 2015 року, що спростовує висновки відповідача.

Окрім того, господарські відносини позивача з ТОВ «ЕКСПО СЕРВІС ЛТД» підтверджується договором, актами надання послуг, заявками нарядами, CMR, заявками, товарно-транспортними накладними, видатковими ордерами, рахунками на оплату, податковими накладними.

Також, актом перевірки встановлено завищення на суму 1 740 468 грн. та завищення сум відємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на суму з Підприємством з іноземними інвестиціями «Амік Україна».

Підставою для наведеного висновку ГУ ДФС в Одеській обл. слугувала відсутність інформації стосовно використання придбаного бензину або його подальшої реалізації третім особам.

З наведеного висновку відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, нормами податкового законодавства встановлено, що право на віднесення сум до податкового кредиту незалежно від того чи використовує придбаний товари (послуги) у власній господарській діяльності.

Також, суд зазначає, що сам факт придбання бензину відповідачем не заперечується, зауважень до оформлення податкових накладних, які є підставою для нарахування сум податку немає.

Отже, зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що позивач мав право на віднесення сум до податкового кредиту по взаємовідносинам з наведеним контрагентом.

Суд зазначає, що акт перевірки не містить доказів неможливості реального здійснення господарських операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виконання умов укладених договорів, фактичного нездійснення контрагентами Позивача підприємницької діяльності в період постачання товару, відсутності взаємозв'язків між укладеними договорами та господарською діяльністю платника податків або здійснення спірних господарських операцій без належної обачливості для отримання податкової вигоди, в тому числі за рахунок реалізації товару за завищеними цінами.

Факт порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача не підтверджений та не встановлений у передбаченому законодавством України порядку, зокрема, не перевірено господарську діяльність вказаних підприємств.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 статті 2 КАС України, а тому, виходячи з заявлених позовних вимог, положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ «Трансвей-сервіс» належить задовольнити.

Згідно з приписами ч.1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відовідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.6-8, 71, 86, 94, 122, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвей-сервіс», до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.12.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_4, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 28.12.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_4, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансвей-сервіс» (, адреса: 65006, місто Одеса, вул. Ширшова, будинок 6) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області судовий збір у розмірі 58 355. (пятдесят вісім тисяч триста пятдесят пять) гривень 42 копійки.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.