Справа № 286/233/17
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Невмержицький С.С.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
УХВАЛА

іменем України

"22" травня 2017 р. Справа № 286/233/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Франовської К.С.

суддів: Іваненко Т.В.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "06" квітня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про зобов'язання призначення пенсії із зниженням пенсійного віку ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просила визнати відмову відповідача у призначені пенсії протиправною та зобов'язати Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію за віком з 23 грудня 2016 року, на умовах, визначених статтею 55 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій на 6 років, як особі яка постійно проживала у зоні гарантованого і станом на 1 січня 1993 року прожила у цій зоні не менше 3-х років.

В обґрунтування позову, позивач посилалася на те, що вона постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення, а тому має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 06.04.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними та зобов'язання призначити пенсію із зниженням пенсійного віку на 6 років, у відповідності до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 23 грудня 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з постановою ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія судді приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2016 року ОСОБА_3 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. На час звернення позивачу виповнилося 51 рік 6 місяців, що підтверджується копією паспорта на її ім'я.

Згідно листа Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.01.2017 року №129/02, ОСОБА_3 відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, з тих підстав, що станом на 01.01.1993 року довідкою Колесниківської сільської ради від 12.12.2016 року №395 підтверджено лише 1 рік 02 місяці 12 днів проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, з 26.04.1986 року по 08.07.1987 року, що не дає права на призначення пенсії зі знижкою пенсійного віку на 6 років.

Не погоджуючись з рішенням відповідача позивач звернулася до суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків щодо правомірності дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на приписах чинного законодавства.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 15 Закону України " Про пенсійне забезпечення" визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно ч.2 ст. 55 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"

При цьому, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", для жінок, які мають право на зниження пенсійного віку на 6 років та народились в період з 01.10.1964 року по 31.03.1965 року, вік виходу на пенсію становить 51 рік 6 місяців.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (категорія 3).

Вказане посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Разом з тим, згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку необхідною умовою є те, що особа станом на 1 січня 1993 року повинна прожити або відпрацювати у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

За чинним законодавством постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено відміткою у паспорті відповідно до п. 5 ч. 6 Положення про паспорт громадянина України, а також іншим документом згідно із абз. 8 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Згідно матеріалів справи, позивачем станом на 01.01.1993 року підтверджено постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення лише 1 рік 2 місяці 26 днів.

Зокрема, відповідно до довідки Колесниківської сільської ради від 12.12.2016 року №395 з 26.04.1986 року по 08.07.1987 року ОСОБА_3 проживала в с. Магдин Овруцького району Житомирської області.

Довідкою комунального підприємства "Гарне місто" від 12.04.2017 року № 2977 підтверджено, що позивач з 18.12.1992 року по 10.11.1995 року проживала у АДРЕСА_2.

Дані населений пункт згідно постанови Кабінету Міністрів України № 106 від 23.07.1991 року відноситься до зони гарантованого добровільного відселення

Інших належних доказів на підтвердження того, що за станом на 1 січня 1993 року позивач постійно не менше 3 років проживала чи працювала у зоні гарантованого добровільного відселення ні відповідачу , ні суду позивачем не надано.

Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у призначені пенсії, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Що стосується поданих позивачем на підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, як-то : довідок Овруцької ЦРЛ №18 від 16.01.17 р.,№12 від 19.01.1017 р., пояснення свідків тощо, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, зокрема на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 33 Конституції України (в єдиній та останній редакції від 28 червня 1996 року) гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Згідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, «що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому».

Відповідно до статті 2 Закону N 1382-IV (в першій та єдиній редакції) вбачається, «реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження».

Отже, поданим позивачем доказам на підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення може бути надана оцінка лише при розгляді справи про встановлення факту, що має юридичне значення, яка розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження.

Встановлення юридичних фактів, що мають юридичне значення, не відноситься до компетенції судів адміністративної юрисдикції.

Враховуючи наведені норми права, обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивач не набула права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 6 років.

Висновки суду першої інстанції, що позивач має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки (початкова величина зниження пенсійного віку, яка складає відповідно до Закону 3 роки + 1 рік за прожиті 2 повні роки станом на 01.01.1993 року) є помилковими та не впливають на правильність прийнятого судом рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, а тому відповідно до ст. 200 КАС України апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а постанова суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

З позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, сплату якого відстрочено до ухвалення судового збору згідно ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017 року.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Овруцького районного суду Житомирської області від "06" квітня 2017 р. без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 704 грн.- судового збору за подачу апеляційної скарги за наступними реквізитами: 1002, найменування отримувача УДКСУ у м. Житомирі, банк отримувача ГУДКСУ у Житомирській області, МФО 811039, код ЄДРПОУ отримувача 38035726, код класифікації доходів бюджету 22030101, призначення платежу судовий збір. Код 37446362.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,11101

3- відповідачу/відповідачам: Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вул.Гетьмана Виговського,12,м.Овруч,Овруцький район, Житомирська область,11100

4-третій особі: - ,