Справа № 820/1760/17
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2017 р. № 820/1760/17

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Заічко О.В.,

при секретареві судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа - громадська організація "Лозівська спілка учасників АТО" про зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа - громадська організація "Лозівська спілка учасників АТО", в якому просить суд: зобов'язати відповідача утриматись від надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок вказаного земельного масиву.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем було порушено його права та законні інтереси щодо оренди земельної ділянки, площею 34 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державного земельного фонду ( рілля) на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області для ведення фермерського господарства, що виразилось у тому, що йому, відповідним розпорядженням Лозівської РДА було надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо відведення зазначеної земельної ділянки, за яку він своєчасно та постійно сплачує відповідні податки та збори, водночас, відповідачем учиняються дії з розподілу зазначеного земельного масиву між іншими особами - учасниками АТО.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, яку просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечував, з огляду на доводи наданих суду письмових заперечень, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, зважаючи на той факт, що позивачем не було у встановленому законом порядку завершено процедуру набуття права оренди не земельну ділянку, а тому, остання є вільною від прав на неї позивача та може використовуватись для надання громадянам у власність в порядку безоплатної приватизації, передбаченої ст. 118 ЗК України, у тому числі для реалізації першочергового права на відведення земельних ділянок учасникам АТО.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, на підставі ст. 128 КАС України, вважає можливим розглянути дану справу без участі представника третьої особи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно Розпорядження Лозівської РДА від 04.10.2011 № 367, позивачу було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 34 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державного земельного фонду ( рілля) на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області для ведення фермерського господарства на умовах оренди.

На підставі вказаного розпорядження, на замовлення позивача, землевпорядною організацією було розроблено відповідний проект землеустрою відносно земельної ділянки, розташованій на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області площею 24, 7237 га).

Крім того, згідно матеріалів справи, відділом державної землевпорядної експертизи Головного управління Держземагенства у Харківській області на замовлення землевпорядника, було проведено державну експертизу землевпорядної документації, про що складено висновок від 08.10.2014 № 1814, згідно якого, було погоджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що надається в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області площею 24, 7237 га.

В подальшому, Рішенням Лозівської РДА від 24.12.2014 було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 24, 7237 га, що надається ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області.

У судовому засіданні представник позивача пояснив, що позивачем належним чином та у повному обсязі сплачувались відповідні податки та збори, що також підтверджено матеріалами справи.

Поряд з цим, на що звернув увагу суду представник позивача, зі слів начальника Лозівського районного управління Держгеокадастру у Харківській області, позивачеві стало відомо, що земельна ділянка, відносно якої останньому було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою та за фактичне користування якою позивач сплачує орендну плату, розподіляється між іншими особами.

Вказана обставина слугувала зверненню ОСОБА_3 до начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з метою укладення договору оренди зазначеної ділянки. Крім того, у вказаній заяві позивач висловив згоду на зменшення розміру предмета оренди на користь учасників АТО, які є членами громадської організації "Лозівська спілка учасників АТО", за умови погодження з ним.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, у відповідь на заяву позивача щодо сприяння в укладенні договору оренди, листом від 17.03.2017 № Г-5887/0/14-5056/0/21-17 повідомило його, що вказана земельна ділянка відноситься до земель запасу сільськогосподарського призначення державної форми власності, оскільки позивач не звертався до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, як до розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної форми власності з заявою про затвердження документації із землеустрою та передачі земельної ділянки площею 24, 7237 га в оренду. Крім того, позивача повідомлено про надання дозволів учасникам АТО на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок вказаного земельного масиву, згідно наказів Головного управління від 14.03.2017.

Вказана відмова слугувала підставою виникнення спірних правовідносин, оскільки позивач вважає, що відповідачем було порушено його права щодо оренди земельної ділянки, оскільки, за наявності дозволу на розробку проекту землеустрою та погодження відповідної технічної документації, а також, зважаючи на факт сплати відповідних податків та зборів, він набув таке право, яке не може бути обмежено на користь інших осіб.

При цьому, суд зазначає, що у спірних правовідносинах важливим є з'ясування обставин встановлення порушеного права позивача права оренди землі у передбаченій законом процедурі набуття такого права та його зв'язок з понесеними позивачем витратами, а також ідентифікацію обєкта, щодо якого виник спір.

По суті позовних вимог суд зазначає наступне.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом ( ч. 1, 9 ст. 93 Земельного кодексу).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України , Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі ( ч.1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі»).

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону ( ч.2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі»).

В силу приписів ч.1 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб ( ч.4 ст. 122 ЗК України).

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування унормовано ст. 123 ЗК України.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону (ч.5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Системно аналізуючи встановлені судом обставини, у поєднанні з наведеними нормами права суд зазначає, що позивач у своїх позовних вимогах ставить питання про порушення його прав в контексті оформлення оренди земельної ділянки площею 34 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення державного земельного фонду ( рілля) га території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області для ведення фермерського господарства, у звязку з чим, просить суд зобов'язати відповідача утриматись від надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок вказаного земельного масиву.

Разом з тим, позивачем, по-перше, було погоджено технічну документацію лише на 24,7237 га, по-друге не завершено законодавчо встановлену процедуру оренди земельної ділянки, що виразилось, у тому числі, у відсутності звернення до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, як головного розпорядника земель, з цього приводу.

У судовому засіданні представник позивача не надав суду жодних вмотивованих пояснень щодо вказаних розбіжностей у площині земельної ділянки та у чому полягає порушення з боку відповідача у даному контексті.

Поряд з цим, представник позивача погодився, що позивачем не було завершено законодавчо встановлену процедуру оренди земельної ділянки, проте, вказана обставини повязана виключно з перепонами з боку відповідача у цьому та полягає у наявності наказів, якими надано дозволи іншим особам на розробку проектів землеустрою, чим порушено право оренди позивача.

Суд критично ставиться до зазначеного, оскільки, з часу затвердження технічної документації позивача на земельну ділянку пройшло більше двох років та позивач не був позбавлений, за умови дотримання ним вимог ст. 123 ЗК України, зареєструвати належним чином інше речове право право оренди земельної ділянки. А відтак, оскільки відсутній факт державної реєстрації права оренди позивача на вказану земельну ділянку, за таких обставин, відповідач не міг порушити таке право, оскільки останнє, в силу приписів ст.125 Земельного кодексу України, ч.5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» та п.1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у позивача не виникло.

Отже, вказане свідчить про безпідставність вимоги ОСОБА_3 щодо зобовязання відповідача утриматись від надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок вказаного земельного масиву, оскільки у такий спосіб, позивач, переслідуючи свої інтереси, намагається захистити своє право, проте останнє, ані на час виникнення спірних правовідносин, ані на час розгляду справи у суді, у нього не виникло, доказів протилежного суду надано не було.

Крім того, суд вважає за необхідне висвітлити питання щодо поняття «земельного масиву» як обєкту спірних правовідносин, враховуючи, що чинне законодавство не містить визначення останнього.

Поряд з цим, ч.1 ст. 79 ЗК України унормовано поняття земельної ділянки, яка є частиною земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як встановлено під час розгляд справи та що не заперечувалось сторонами, спірній земельній ділянці не було присвоєно кадастровий номер.

За таких обставин, внаслідок відсутності сформованої земельної ділянки, у даному випадку взагалі відсутній обєкт оренди, а тому, відповідний земельний масив , про який зазначає позивач не вбачається можливим ідентифікувати, а з позовної заяви та доданих до неї позивачем документів не можливо дійти висновку, що саме з того земельного масиву, право оренди на який бажає оформити ОСОБА_3, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видаються дозволи учасникам АТО на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, суд зазначає, що враховуючи відсутність у позивача права оренди на зазначений ним земельний масив, останній фактично може використовуватись для надання іншим громадянам у власність в порядку безоплатної приватизації, передбаченої ст.. 118 ЗК України, у тому числі, для реалізації першочергового права на відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва учасникам бойових дій, яке передбачено п.14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Щодо посилань ОСОБА_3 на той факт, що його права також порушуються тим, що він не може укласти договір оренди землі та зареєструвати його у встановленому законом порядку, проте сплачує всі належні податки та збори та землю, яка фактично та незаконно, на його думку, передається іншим особам, суд зазначає наступне.

В силу положень п. 14.1.147 ст. 14 ПК України, плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

За змістом п. 288.1 та п. 288.2 ст. 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Отже, оскільки позивач не є орендарем земельної ділянки та, взагалі, за відсутності відповідного договору оренди, в останнього відсутні підстави для сплати земельного податку, факт такої сплати збоку ОСОБА_3, у такому разі, жодним чином не може свідчити на користь позивача у площині порушення відповідачем, на його думку, права оренди.

Суд зазначає, що при розгляді даної справи, щодо набуття права оренди землі з моменту державної реєстрації договору оренди, було враховано правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 19.02.2014 по справі № 6-162ц13, які, в силу положень ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для врахування.

Крім того, судом було враховано позицію ВАС України, викладену в постанові від 15.10.2015 у справі К/800/63711/14, стосовно того, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв'язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб'єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача. З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковим під час судового розгляду.

В силу приписів ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, зважаючи на відсутність з боку відповідача порушень права позивача щодо оренди земельної ділянки, оскільки таке право, в силу положень чинного законодавства, виникає з моменту його державної реєстрації, а тому, беручи до уваги відсутність такого, вимога про зобов'язання відповідача утриматись від надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за рахунок вказаного земельного масиву є безпідставною.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 128, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, третя особа - громадська організація "Лозівська спілка учасників АТО" про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 19 травня 2017 р.

Суддя Заічко О.В.