Справа № 814/1260/16
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2017 року м. Київ К/800/16075/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ленінського районного суд м. Миколаєва про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи на посаді судді час проходження військової служби у Збройних Силах України з 01 серпня 2007 по 16 червня 2013 року. В обґрунтування позову зазначив, що за нормами Законів України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ) та від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) вказаний стаж підлягає зарахуванню до спеціального стажу, в тому числі до стажу роботи на посаді судді. Посилаючись на те, що його стаж відповідач обчислив без урахування вказаних норм Законів, просив суд задовольнити позов.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року, яку залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, зокрема, Законів № 2232-ХІІ та № 2011-ХІІ. Вказує, що суди не дали належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що проходження військової служби має зараховуватися до стажу судді.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваних судових рішень видно, що відмовляючи в позові суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наступного.

Згідно з витягом з послужного списку майора юстиції ОСОБА_1, позивач проходив військову службу з 01 серпня 2007 року по 14 червня 2013 року.

Указом Президента України від 23 травня 2013 року № 302/2013 позивача призначено суддею Свердловського міського суду Луганської області і, згідно з Указом Президента України від 14 лютого 2015 року № 81/2015, його переведено на роботу на посаду судді Ленінського районного суду м. Миколаєва в межах п'ятирічного строку.

Наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2015 року № 8 ос/г/15 з 20 березня 2015 року ОСОБА_1 зараховано до штату цього суду на посаду судді.

Наказом Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 травня 2016 року № 6ос/г/16 з 13 травня 2016 року позивачу встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу відповідно до пункту 5 статті 129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону від 07 липня 2010 року № 2453-VІ.

На час призначення позивача на посаду судді - 23 травня 2013 року, були чинними норми Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VІ), статтею 129 якого врегульовано питання суддівської винагороди, зокрема частиною п'ятою встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

У статті 131 Закону № 2453-VІ наведений перелік стажу роботи, який зараховується до стажу роботи на посаді судді, це зокрема стаж:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди (частина друга статті 129 Закону № 2453-VI, в редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді, частина друга статті 133 Закону № 2453-VI, в редакції чинній на час встановлення позивачу щомісячної доплати за вислугу років).

Як за приписами частина другої статті 129 Закону № 2453-VI, в редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді так і за приписами частини другої статті 133 Закону № 2453-VI, в редакції чинній на час встановлення позивачу щомісячної доплати за вислугу років, суддівська винагорода регулюється цим Законом та Законом України «Про Конституційний Суд України» і не може визначатись іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, при визначенні розміру суддівської винагороди (щомісячної доплати за вислугу років) стаж судді обчислюється за нормами спеціального закону, яким є Закон № 2453-VI. Інші нормативно-правові акти, зокрема Закони № 2232-ХІІ та № 2011-ХІІ, не застосовуються у цих правовідносинах, про що є пряме застереження у спеціальному законі.

Поряд з цим, пунктом 11 розділу ХІІІ Перехідних та прикінцевих положень Закону № 2453-VI визначено, що судді призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що позивач призначений вперше на посаду судді у травні 2013 року, тобто після набрання чинності положень Закону № 2453-VI, суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач діяв з урахуванням вимог законодавства і не міг застосовувати інші норми законодавства.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки особа, що подала касаційну скаргу, не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук