Справа № 815/1563/17
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1563/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Харченко Ю.В.

Суддів Єфіменко К.С.

Балан Я.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Сархаді Нематулла Лалпача до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування Рішення від 17.11.2015року №802-15 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, -

ВСТАНОВИВ:

Сархаді Нематулла Лалпача звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати неправомірним та скасувати Рішення Державної міграційної служби України від 17.11.2015року №802-15 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов'язати Державну міграційну службу України прийняти рішення щодо визнання Сархаді Нематулла Лалпача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є громадянином Афганістану, втім через очевидну небезпеку його життю він був вимушений виїхати до України, та з метою отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, звернутися до органів міграційної служби. Однак, Державною міграційною службою України відмовлено Сархаді Нематулла Лалпача у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про що винесено відповідне рішення від 17.11.2015року №802-15, котре на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки заява позивача відповідає критеріям щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, однак Державною міграційною службою України при винесенні спірного рішення, викладені в заяві обставини до уваги не прийнято.

Відповідач - Державна міграційна служба України з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 31.03.2017р. вхід.№9792/17), наголошуючи, зокрема, що співробітниками міграційної служби проведено аналіз відповідності заяви вимогам п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", за результатами якого встановлено відсутність підстав вважати, що позивач має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Також, під час вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту позивачем до органу міграційної служби не надано жодних відомостей, та доказів стосовно погроз або інших обставин, які б явно свідчили про наявність реальної загрози застосування смертної кари, виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що від позивача - Сархаді Нематулла Лалпача до суду надійшла заява (вхід.№14205/17 від 17.05.2017р.) про розгляд справи без його участі, а також з огляду на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи №2014ОD0102 громадянина Афганістану Сархаді Нематулла Лалпача, 08.09.1984року народження, позивач є громадянином Афганістану, уродженцем провінції Нангархар, район Маркхель, за національністю пуштун, за віросповіданням іслам, мусульманин-суніт. Сархаді Нематулла Лалпача з м.Кабул (Афганістан) на рейсовому автобусі прибув до м.Мазарі-Шаріф, з якого легковим автомобілем потрапив до Таджикистану (Казахстан), та у подальшому до Російської Федерації (м.Москва), де Сархаді Нематулла Лалпача знаходився двадцять діб, після чого легковим автомобілем вибув в напрямку України, державний кордон якої перетнув 31.03.2014р. нелегально, без документів, поза пунктом пропуску. З метою отримання додаткового захисту Сархаді Нематулла Лалпача звернувся до органів міграційної служби із заявою щодо надання йому статусу біженця, оскілки має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань.

Судом встановлено, що за результатами розгляду справи №2014ОD0102 громадянина Афганістану Сархаді Нематулла Лалпача, котрий 17.04.2014р. звернувся до УРІБ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, головним спеціалістом відділу по роботі з біженцями ГУ ДМС України в Одеській області Голотенко В.А., на підставі проведеного інтерв'ю із зазначеним громадянином, та приймаючи до уваги наведені факти, які вимагають подальшої перевірки, складено Висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у якому останній вважав за доцільне прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання заявника біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

30.04.2014р. відповідно до ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», та приймаючи до уваги висновок головного спеціаліста відділу по роботі з біженцями ГУ ДМС України в Одеській області Голотенко В.А., стосовно матеріалів справи №№2014ОD0102 громадянина Афганістану Сархаді Нематулла Лалпача, Управлінням по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області видано Наказ №76 «Про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», яким наказано здійснити оформлення необхідних документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або тимчасового захисту громадянину Афганістану Сархаді Нематулла Лалпача, 08.09.1984року народження, особова справа №2014ОD0102.

Судом встановлено, що 27.06.2014р. Управлінням по роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС України в Одеській області видано Наказ №115 «Про продовження строків розгляду заяви щодо визнання біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту», яким згідно з ч.8 ст.9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», вирішено продовжити строк розгляду заяви для вирішення питання щодо надання статусу біженця або тимчасового захисту громадянину Афганістану Сархаді Нематулла Лалпача, 08.09.1984року народження, до отримання відповідей з органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, а також відповідно до ч.12 ст.9 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вирішено підготувати особову справу до направлення до Державної міграційної служби України для прийняття остаточного рішення.

Як з'ясовано судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 11.09.2015року за результатами розгляду особової справи заявника - Сархаді Нематулла Лалпача, ГУ ДМС України в Одеській області складено Висновок про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки заявник не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, у зв'язку з чим у Сархаді Нематулла Лалпача відсутні умови, які можуть бути розглянуті в контексті надання заявникові додаткового захисту в Україні, згідно визначення п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів серйозної і не вибіркової загрози життю, фізичній цілісності чи свободі в країні громадянського походження. Також, не встановлено жодних фактів щодо можливості застосування до заявника нелюдського поводження або катування у разі повернення на Батьківщину, у регіоні постійного проживання заявника (провінція Нангархар) наразі відсутні будь-які збройні конфлікти.

Також, керуючись положеннями ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», за результатами розгляду особової справи №2014ОD0102 громадянина Афганістану Сархаді Нематулла Лалпача, 08.09.1984р.н., Державною міграційною службою України прийнято Рішення №802-15 від 17.11.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, яким підтримано Висновок Головного управління ДМС в Одеській області, та відмовлено громадянину Афганістану Сархаді Нематулла Лалпача у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись із означеним Рішенням Державної міграційної служби України №802-15 від 17.11.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, позивач - Сархаді Нематулла Лалпача звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги Сархаді Нематулла Лалпача про визнання неправомірним та скасування Рішення Державної міграційної служби України від 17.11.2015року №802-15 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов'язання Державної міграційної служби України прийняти рішення щодо визнання Сархаді Нематулла Лалпача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є безпідставними та необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, причиною виїзду Сархаді Нематулла Лалпача з Афганістану (провінція Нангархар) послугувало те, що він є родичем голови району Маркхеб - Буніра, якого терористичним угрупуванням «Талібан» вбито. Після чого, з ОАЕ прибув брат Буніра - Вардак, та розпочав займатися розслідуванням вбивства свого брата, під час якого з талібами проведено переговори, та виникла сутичка із застосуванням зброї, у результаті якої загинув один із головних талібів Фазель, та племінник позивача. Через деякий час, на початку липня 2013р. таліби оточили будинок Сархаді Нематулла Лалпача, та хотіли усіх вбити, однак, за результатами проведення військової операції, позивачу вдалося втекти, та виїхати до м.Джалалабад. У м.Джалалабад також спокійно не було, оскільки почалися нові погрози, об'єктом яких став безпосередньо Сархаді Нематулла Лалпача, що й послугувало підставою для виїзду з Афганістану.

Судом з'ясовано, що з м.Кабул (Афганістан) Сархаді Нематулла Лалпача на рейсовому автобусі прибув до м.Мазарі-Шаріф, з якого легковим автомобілем потрапив до Таджикистану (Казахстан), та у подальшому до Російської Федерації (м.Москва), де позивач знаходився двадцять діб, після чого легковим автомобілем вибув в напрямку України, державний кордон якої перетнув 31.03.2014р. нелегально, без документів, поза пунктом пропуску.

Судом встановлено, що під час перевірки даних Сархаді Нематулла Лалпача з метою вирішення питання щодо надання йому статусу біженця, або особи яка потребує додаткового захисту, фахівцями міграційної служби встановлено, що під час анкетування позивач - Сархаді Нематулла Лалпача зазначив, що його брата вбито 22.06.2013року, при цьому, під час протоколу співбесіди вказує, що брата вбили у липні 2013року; на початку липня 2013року на його будинок скоєно напад, стрілянина відбувалася всю ніч, після чого військовими проведено спецоперацію, та Сархаді Нематулла Лалпача з родиною на гелікоптері доставили до м.Джелалабад. Водночас, під час протоколу співбесіди Сархаді Нематулла Лалпача зазначає, що напад на будинок стався у лютому 2014року в м.Джелалабад; наприкінці 2013року на позивача скоєно напад, а саме машину таксі в якій він знаходився було обстріляно, але розправи вдалося уникнути, оскільки швидкість автомобіля була більшою ніж у нападників. При цьому, у автомобіля таксі, у якому знаходився Сархаді Нематулла Лалпача було простріляне заднє колесо; під час стрілянини вбито 60 талібів та шестеро військових, тоді як під час протоколу співбесіди Сархаді Нематулла Лалпача вказав, що було вбито 14 талібів, та 5 мирних жителів; твердження позивача про те, що на будинок скоїли напад саме таліби не підтверджено, оскільки під час протоколу співбесіди Сархаді Нематулла Лалпача лише припускав, що це були вони, так як вважає, що Таліби бажали помсти.

Вищевикладене послугувало підставою для складення Головним управлінням ДМС в Одеській області Висновку про відмову Сархаді Нематулла Лалпача у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки він не зазнавав і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Так, судом встановлено, що до матеріалів адміністративної справи жодних доказів на підтвердження звернення до правоохоронних органів країни його походження щодо свого переслідування з боку талібів, утисків або погроз, позивачем - Сархаді Нематулла Лалпача не надано.

Ситуація у країні походження при визначенні статусу біженця є вихідним критерієм для його надання. Така ситуація є доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням в країні та історією, яка відбулася особисто із заявником.

Ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в іноземній державі, через деякий час після від'їзду з країни походження (тобто ситуація в країні походження змінилася після від'їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від'їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Але таке цілком обґрунтоване побоювання повинно існувати на теперішній час.

При цьому, до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження наявності наразі в Афганістані (провінція Нангархар) будь-яких збройних конфліктів.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011року №3671-VI (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.п.1, 13 ч.1 ст.1 біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань; особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951року і Протоколом 1967року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів. 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.7 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до органу міграційної служби в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за місцем тимчасового перебування заявника. До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі, якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення статусу біженця. Під впливом цієї суб'єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем, а тому з'ясування об'єктивних обставин є першочерговим завданням судів під час вирішення таких спорів.

Зі змісту ст.8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» вбачається, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на оскарження центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи.

Згідно зі статтею 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Про мінімальні стандарти для кваліфікації і статусу громадян третьої країни та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту з інших причин, а також змісту цього захисту» (29 квітня 2004року) в разі, якщо аспекти тверджень заявника не підтверджуються документальними або іншими доказами, ці аспекти не вимагають підтвердження, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати заяву; всі важливі факти, наявні в його/її розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення щодо відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними та не суперечать наявній конкретній та загальній інформації у його справі; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше, якщо заявник не зможе привести поважну причину відсутності подачі цієї заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Згідно з п.195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951року та Протоколом щодо статусу біженців 1967року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Таким чином, особа, яка звертається із заявою про надання статусу біженця, повинна надати конкретні документи, які б свідчили про наявність реальної загрози, та цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.

Відповідно до ст.12 Закону "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п'яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, що приймаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, щодо визнання іноземця або особи без громадянства біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також рішення про втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, про скасування рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, можуть бути оскаржені в установленому законом порядку та в установлені цим Законом строки до суду.

Як з»ясовано судом, 17.11.2015р. Державною міграційною службою України прийнято Рішення №802-15 про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, оскільки встановлено відсутність передбачених п.п.1,13 ч.1 ст.1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", умов.

Зокрема, судом встановлено, що позивачем - Сархаді Нематулла Лалпача до матеріалів позовної заяви не надано жодних належних доказів на підтвердження дійсно його особистого переслідування у м.Афганістан за ознаками віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Крім того, Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27 квітня 2004року №8043/04, містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.

При цьому, зважаючи на розділ 2 Керівництва з процедур та критеріїв визначення статусу біженців, за результатами проведеної з Сархаді Нематулла Лалпача співбесіди і матеріалами справи встановлено, що твердження позивача щодо небезпеки, яка нібито загрожує йому на батьківщині, є повністю безпідставними, і не мають реального підґрунтя, оскільки позивач звернувся до органу міграційної служби не з метою отримання міжнародного захисту, а в пошуках шляхів легалізації. Ним не наведено конкретних фактів щодо обґрунтованості свого побоювання стати жертвою переслідування, не надано доказів того, що він зазнавав переслідування в країні походження.

Як вбачається з матеріалів справи, побоювання позивача стати жертвою переслідувань не підтверджується достовірними доводами, інформаційні матеріали носять сумнівний та недостовірний характер, оскільки суперечать один одному в цілому і окремо, та свідчать, що позивач не тікав від небезпеки, рятуючи своє життя, а залишив територію Ісламської Республіки Афганістан добровільно.

Окрім того, аналіз матеріалів особової справи позивача, з урахуванням інформації по країні походження свідчить, що основною проблемою в Афганістані залишається небезпека в деяких віддалених районах країни. Афганською армією та поліцією проведено ряд активних операцій проти бойовиків «Талібану» в провінціях Нангархар, Тахар, Кундуз, Фаряб, Сарі-пуль, Урузган та Логар. Радикальні ісламські угрупування «Талібан» час від часу вчиняють теракти та напади на окремих категорій осіб, зокрема, на чиновників різних рангів, поліцейських та військовослужбовців, а також командирів служби безпеки та працівників міжнародних гуманітарних організацій. Основними об'єктами для нападу вважаються особи, які пов'язані або надають допомогу уряду та міжнародним співтовариствам, в тому числі міжнародним збройним силам, журналісти та інші працівники ЗМІ, цивільні особи, які підозрюються у наданні підтримки антиурядовим формуванням, представники релігійних меншин та особи, які підозрюються в порушенні законів шаріату. Водночас, в матеріалах справи відсутні докази того, що Сархаді Нематулла Лалпача належить до певної політичної, релігійної, військової або громадської організації, що відповідно позбавляє підстав виділення його до потенційних груп ризику, які можуть зазнати переслідування чи серйозної шкоди в Афганістані.

Також, судом встановлено, що до прибуття в Україну позивач перебував в Російській Федерації, однак, за захистом у вказаній країні не звертався, у зв'язку з чим, на думку суду, позивач не мав наміру звертатись за міжнародним захистом в першій безпечній країні.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем Рішення №802-15 від 17.11.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, прийнято Державною міграційною службою України на підставі, у межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та чинним законодавством України, з використанням своїх повноважень обґрунтовано, та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Оскільки судом встановлено правомірність прийняття Державною міграційною службою України спірного Рішення №802-15 від 17.11.2015р. про відмову у визнанні біженцем або особо, яка потребує додаткового захисту, відповідно позовна вимога позивача щодо зобов'язання Державної міграційної служби України прийняти рішення щодо визнання Сархаді Нематулла Лалпача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є такою, що задоволенню не підлягає.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, судом не встановлено законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог Сархаді Нематулла Лалпача щодо визнання неправомірним та скасування Рішення Державної міграційної служби України від 17.11.2015року №802-15 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов'язання Державної міграційної служби України прийняти рішення щодо визнання Сархаді Нематулла Лалпача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Сархаді Нематулла Лалпача до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування Рішення від 17.11.2015року №802-15 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, ч.6 ст.128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Сархаді Нематулла Лалпача до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування Рішення від 17.11.2015року №802-15 щодо відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язання прийняти рішення щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Головуючий суддя Харченко Ю.В.

Судді Єфіменко К.С.

Балан Я.В.