Справа № 804/6724/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 р. Справа № 804/6724/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді судді суддіБарановського Р. А. Царікової О.В. Захарчук-Борисенко Н.В.
при секретаріДраготі С.А.
за участю:
представників позивача представників відповідача 1 Макарова С.І., Резнік Г.В. Котенко Г.В., Шалько І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Іста-Центр" до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, Міністерства соціальної політики України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Іста-Центр" (далі-ПАТ «Іста-Центр», товариство, позивач) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради (відповідач 1), Міністерства соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики, відповідач 2) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації із позовними вимогами щодо:

зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради виплатити Приватному акціонерному товариству "Іста-Центр" компенсацію за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн.;

зобов`язання Міністерства соціальної політики України спрямувати кошти у розмірі 188 235, 44 грн. для виплати Приватному акціонерному товариству "Іста-Центр" компенсацію за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн.

Представники позивача позов підтримали і надали пояснення, аналогічні доводам викладеним у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бедіяльністю відповідачів, яка виразилась у не здійсненні виплати позивачу компенсації середнього заробітку, нарахованого та виплаченого товариством у період з квітня по грудень 2014 року та у грудні 2015 року працівникам ПАТ «Іста-Центр», які перебували на військовій службі (за призовом під час мобілізації на особливий період) в сумі 188 235, 44 грн. Так, представники позивача зазначили, що ПАТ «Іста-Центр» було подано до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради звіти про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу за формою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015р., однак відповідачами не здійснено товариству відповідної компенсації. При цьому представники позивача зауважили, що відсутність у Міністерство соціальної політики України та його територіальних відділеннях коштів не може слугувати підставою для порушення права ПАТ «Іста-Центр» на відшкодування компенсації за нарахований та виплачений середній заробіток працівникам, призваним на військову служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, за квітень-грудень 2014р. та грудень 2015 року.

Представники відповідача 1 проти задоволення позову заперечували, надавши обгрунтування аналогічні доводам, викладеним у запереченнях на адміністративний позов.

Позиція відповідача 1 аргументована тим, що на теперішній час кошти для виплати ПАТ «Іста-Центр» компенсації витрат на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період згідно звіту наданого 03.12.2015р. на суму 2710, 40 грн. та звіту від 11.01.2016р. на суму 185 525, 04 грн. на рахунок управління не надходили. При цьому, Законом України «Про Державний бюджет України за 2016 рік» від 25.12.2015р. №928-VIII бюджетну програму 2501350 на виплату «Компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову служби за призовом під час мобілізації, на особливий період» не встановлено, тому, на думку відповідача 1, здійснити компенсацію за грудень 2015 року та інші періоди 2014-2015рр. відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015р. немає можливості. Окрім того, відповідач 1 також зауважив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015р. №911-VIIІ внесення зміни до статті 119 Кодексу законів про працю України, згідно з якими за працівниками, зокрема, за призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період зберігається місце роботи, посади і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час періоду (тобто, за рахунок роботодавця).

Позиція Мінсоцполітики відображена у запереченнях на позов та полягає у тому, що ПАТ «Іста-Центр» не доведено факт порушення його прав та законних інтересів, тому відповідач 2 вважає, що вимоги в частині зобов`язання Мінсоцполітики щодо компенсації товариству відповідних витрат грунтуються на припущеннях та формальних міркуваннях позивача, у зв`язку з чим Мінсоцполітики є не належним відповідачем по справі. Також відповідачем 2 у запереченнях на позов зазначено, що Мінсоцполітики протягом грудня 2015 року за програмою 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову служби за призовом під час мобілізації, на особливий період» розпорядникам нижчого рівня була направлено 968,6 млн. грн., проте ПАТ «Іста-Центр» направив вищезазначені звіти до Управління соціального захисту лише 11.01.2016р., а факт подання таких звітів у термін до 11.01.2016р. позивачем не доведено. Окрім того, відповідач 2 у запереченнях на позов зауважив, що дії Управління соціального захисту не були оскаржені товариством, що, на думку відповідача 2, є доказом визнання їх законними.

Письмових заперечень або пояснень на позов від Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ПАТ «Іста-Центр» () зареєстровано як юридичну особу від 08.05.1998р.

Відповідно до Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 Про часткову мобілізацію затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-У11 Про затвердження Указу Президента України від 17 березня 2014 року Про часткову мобілізацію з підприємства ПАТ «Іста-Центр» були призвані наступні працівників для проходження служби:

- ОСОБА_1 закріплений на посаді «слюсар-ремонтник служби головного енергетика» був призваний 04 травня 2014 року на підставі повідомлення Індустріально-Самарського об`єднаного районого військового комисаріату від 14 травня 2014 року № 547 та звільнений з військової служби наказом від 02 квітня 2015 року № 79), наказом підприємства від 20 травня 2014 року № 69 за призваним по частковій мобілізації збережено право на отримання середнього заробітку на період проходження ним військової служби (період проходження ОСОБА_1 військової служби: з 04.05.2014р. по 02.04.2015р.);

- ОСОБА_2 закріплений на посаді «намазувальник акумуляторних пластин електродного виробництва № 2» був призваний 01 квітня 2014 року на підставі повідомлення Індустріально-Самарського об`єднаного районого військового комисаріату від 03 квітня 2014 року № 1/295 та звільнений з військової служби наказом від 23 березня 2015 року № 26, наказом підприємства від 14 квітня 2014 року № 49 за призваним по частковій мобілізації збережено право на отримання середнього заробітку на період проходження ним військової служби (період проходження ОСОБА_2 військової служби: з 01.04.2014р. по 23.03.2015р.);

- ОСОБА_3 закріплений на посаді «інженер електрозв`язку технічної служби» був призваний 23 березня 2014 року на підставі повідомлення Індустріально-Самарського об`єднаного районого військового комисаріату від 08 жовтня 2014 року № 1675 та звільнений з військової служби наказом від 14 січня 2015 року № 6-ПМ, наказом підприємства від 23 травня 2014 року № 33-к за призваним по частковій мобілізації збережено право на отримання середнього заробітку на період проходження ним військової служби (період проходження ОСОБА_3 військової служби: з 23.03.2014р. по 14.01.2015р.);

- ОСОБА_4 закріплений на посаді «ливарник виробів з свинцевих сплавів електродного виробництва № 1» був призваний 04 квітня 2014 року на підставі повістки Царичанського об`єднанного районого військового комисаріату від 04 квітня 2014 року та звільнений з військової служби наказом від 30 березня 2015 року №45, наказом підприємства від 14 квітня 2014 року № 49 за призваним по частковій мобілізації збережено право на отримання середнього заробітку на період проходження ним військової служби (період проходження ОСОБА_5 військової служби: з 04.04.2014р. по 30.03.2015р.);

- ОСОБА_6 закріплений на посаді «налагоджувальник напівавтоматичних установок акумуляторного виробництва комплексу батарейного формування» був призваний 03 квітня 2014 року на підставі повідомлення Амур-Нижньодніпровського районого військового комисаріату від 03 квітня 2014 року № 443 та звільнений з військової служби наказом від 02 квітня 2015 року № 80, наказом підприємства від 14 квітня 2014 року № 49 за призваним по частковій мобілізації збережено право на отримання середнього заробітку на період проходження ним військової служби (період проходження ОСОБА_6 військової служби: з 03.04.2014р. по 02.04.2015р.);

- ОСОБА_7 закріплений на посаді «інженер відділу технологічного супроводження виробництва» був призваний 28 січня 2015 року на підставі повістки Індустріально-Самарського об`єднаного районого військового комисаріату від 28 січня 2015 року та звільнений з військової служби 18 квітня 2016 року, наказом підприємства від 28 січня 2015 року №20 за призваним по частковій мобілізації збережено право на отримання середнього заробітку на період проходження ним військової служби з 28 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року (період проходження ОСОБА_7 військової служби: з 28.01.2015р. по 18.04.2016р.).

Товариством у період 2014-2015рр. складено звіти про фактичні витрати на виплату компенсації середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, прийнятим на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом за формою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015р. (далі-звіти) на загальну суму 188 235, 44 грн., в т.ч.:

а) за 2014 рік:

- ОСОБА_1 , загальна сума компенсації 28 080, 00 грн. (в т.ч.: за травень 2014р. 3276, 00 грн., за червень 2014р. 3276, 00 грн., за липень 2014р. 3744, 00 грн., за серпень 2014р. -3744, 00 грн., за вересень 2014р. 3276, 00 грн., за жовтень 2014р. 3744, 00 грн., за листопад 2014р. 3588, 00 грн., за грудень 2014р. 3432, 00 грн.);

- ОСОБА_2 , загальна сума компенсації 62 706, 27 грн. (в т.ч.: за квітень 2014р. 6865, 65 грн., за травень 2014р. 6865, 65 грн., за червень 2014р. 6865, 65 грн., за липень2014р. -6865, 65 грн., за серпень 2014р. -6865, 65 грн., за вересень 2014р. 6865, 65 грн., за жовтень 2014р. 7323, 36 грн., за листопад 2014р. 6865, 65 грн., за грудень 2014р. 7323, 36 грн.);

- ОСОБА_3 , загальна сума компенсації 30 977, 60 грн. (в т.ч.: за травень 2014р. -6521, 60 грн., за червень 2014р. 3097, 76 грн., за липень 2014р. 3749, 92 грн., за серпень 2014р. 3260, 80 грн., за вересень 2014р. 3586, 88 грн., за жовтень 2014р. 3749, 92 грн., за листопад 2014р. 3260, 80 грн., за грудень 2014р. -3749, 92 грн.);

- ОСОБА_4 , загальна сума компенсації 21 640, 52 грн. (в т.ч.: за квітень 2014р. -2369, 40 грн., за травень 2014р. 2369, 40 грн., за червень 2014р. 2369, 40 грн., за липень 2014р. 2369, 40 грн., за серпень 2014р. 2369, 40 грн., за вересень 2014р. 2369, 40 грн., за жовтень 2014р. 2527, 36 грн., за листопад 2014р. 2369, 40 грн., за грудень 2014р. 2527, 36 грн.);

- ОСОБА_6 , загальна сума компенсації 42 120, 65 грн. (в т.ч.: за квітень 2014р. 4611, 75 грн., за травень 2014р. 4611, 75 грн., за червень 2014р. 4611, 75 грн., за липень 2014р. -4611, 75 грн., за серпень 2014р. 4611, 75 грн., за вересень 2014р. 4611, 75 грн., за жовтень 2014р. 4919, 20 грн., за листопад 2014р. 4611, 75 грн., за грудень 2014р. 4919, 20 грн.);

б) за 2015 рік:

- ОСОБА_7 , загальна сума компенсації 2710, 40 грн. (в т.ч. за грудень 2015р. 2710, 40 грн.).

За твердженням відповідача 1 звіти про фактичні витрати на виплату компенсації за листопад і грудень 2015 року на суму 2541, 00 грн. та 2710, 40 грн. 03.12.2015р. надійшли до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, а 11.01.2016р. ним також було отримано від товариства звіти про фактичні витрати на виплату компенсації за квітень-грудень 2014 року

У запереченнях на позов відповідач 1 зазначив, що 09.12.2015р. копії вказаних звітів були направлені ним до Департаменту соціальної політики Дніпропетровської обласної державної адміністрації для їх подальшого узагальнення та направлення до Міністерства соціальної політики України для спрямування виділення бюджетних коштів,.

14.07.2016р. з метою отримання компенсації ПАТ «Іста-Центр» звернулось до відповідачів із листами, а саме:

- лист до Мінсоцполітики за вих. №765/11 від 14.07.2016р. щодо здійснення виплати товариству компенсації середнього заробітку виплаченого працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації за 2014 рік у відповідності до поданих 11.01.2016р. позивачем до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради звітів за 2014 рік на загальну суму 185 525, 04 грн.;

- лист до начальника Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради лист за вих. №761/14 від 14.07.2016р. щодо здійснення виплати товариству компенсації середнього заробітку виплаченого працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації за 2014 рік у відповідності до поданих 11.01.2016р. позивачем до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради звітів за 2014 рік на загальну суму 185 525, 04 грн.

23.08.2016р. позивач повторно направив до начальника Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради лист за вих. №947/14 від 23.08.2016р. щодо здійснення виплати товариству компенсації середнього заробітку виплаченого працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації за 2014 рік у відповідності до поданих 11.01.2016р. позивачем до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради звітів за 2014 рік на загальну суму 185 525, 04 грн.

При цьому позивач стверджує, що відповіді на вищезазначені листи до ПАТ «Іста-Центр» не надходило, у зв`язку з чим товариство звернулось до суду із даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпПУ), Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації від 20 травня 2014 р. № 1275-VII (далі - Закон № 1275-VII), Законом України Про державний бюджет України на 2015 рік від 28 грудня 2014 р. № 80-VIII (далі -Закон № 80-VIII), Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04 березня 2015 р.

Частиною 1 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) встановлено зокрема, що призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту" (ч. 2 ст. 39 Закону 2232-XII).

В той же час, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків передбачено статтею 119 КЗпПУ).

Так, стаття 119 КЗпПУ регламентує, зокрема, наступне.

На час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Статтею 119 КЗпПУ (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Гарантії, визначені у частинах третій та четвертій цієї статті, зберігаються за працівниками, які під час проходження військової служби отримали поранення (інші ушкодження здоров`я) та перебувають на лікуванні у медичних закладах, а також потрапили у полон або визнані безвісно відсутніми, на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після їх звільнення з військової служби у разі закінчення ними лікування в медичних закладах незалежно від строку лікування, повернення з полону, появи їх після визнання безвісно відсутніми або до дня оголошення судом їх померлими (ч. 5 ст. 119 КЗпПУ).

Дію зазначеної норми поширено на громадян України, які починаючи з 18.03.2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17.03.2014 №303 "Про часткову мобілізацію", згідно із законом України від 20.05.2014р. №1275-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації».

Згідно Закону №1275-VІІ Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, зобов`язаний :

- привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Міністерство соціальної політики України, відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України: розробляє та вносить у встановленому порядку пропозиції щодо визначення розміру мінімальної заробітної плати, робочого часу та часу відпочинку, умов оплати праці працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів відповідно до Закону.

Таким чином, Міністерство соціальної політики України є уповноваженим органом з питання нарахування середнього заробітку мобілізованим працівникам і його компенсації із Державного бюджету, відповідальним за розробку Порядку відшкодування компенсаційних виплат з бюджету в межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації (Лист №1529/13/84-14 від 21.11.2014р.).

При цьому, згідно із вимогами п. 2 Розділу II Закону № 1275-VІІ - дію ч. 3 ст. 119 КЗпПУ поширено на громадян України, які починаючи з 18 березня 2014 року були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 15 січня 2015 р. № 113-VIII.

З огляду на поширення дії ч. 3 ст. 119 КЗпПУ на громадян України, які починаючи з 18.03.2014р. були призвані на військову службу на підставі зазначеного Указу, за ними зберігається середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, і компенсується із бюджету.

Додатком 3 до Закону № 80-VIII передбачені видатки на компенсацію за КПКВК 2501350 «Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період».

Механізм виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (далі - працівники), за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою 2501350 "Компенсація підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період" (далі - бюджетні кошти) визначений Порядком виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 105 відповідно до частини третьої статті 119 Кодексу законів про працю України (далі - Порядок № 105).

У відповідності до п. 2 Порядку №105 - головним розпорядком бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Мінсоцполітки. Розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня є:

-Міністерство соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (далі - структурні підрозділи соціального захисту населення);

-структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім мм. Києва та Севастополя) рад (далі - органи соціального захисту населення).

Бюджетні кошти спрямовуються підприємствам, установам, організаціям на компенсацію витрат на виплату середнього заробітку працівникам, які працювали на таких підприємствах, в установах, організаціях на час призову на військову службу, не більше одного року (далі - компенсація) (п. 3 Порядку №105).

Приписи пункту 4 Порядку №105 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначають, що для виплати компенсації підприємство, установа або організація подає щомісяця до 15 числа органу соціального захисту населення звіт про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 1, погоджений районним (міським) військовим комісаріатом, який здійснював призов працівника на військову службу, в частині підтвердження призову та проходження військової служби, для подання до 19 числа їх копій, а також зведених звітів про фактичні витрати на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 2 структурним підрозділам соціального захисту населення.

Структурні підрозділи соціального захисту населення щомісяця до 23 числа подають відомості про загальний обсяг фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам згідно з додатком 3 Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям.

Отже, у відповідності до положень Порядку №105 виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015р., підприємства несуть витрати (здійснюють виплату) на виплату середнього заробітку працівникам, передбаченого ч. 3 ст. 119 КЗпПУ, а бюджетні кошти спрямовуються підприємствам на компенсацію їх витрат на зазначені виплати (п. п. 3,4 Порядку №105).

Тобто компенсація підприємствам витрат на виплату середнього заробітку працівникам здійснюється Міністерством соціальної політики України шляхом перерахування коштів на зазначені цілі обласним департаментам соціального захисту, які, в свою чергу, перераховують їх в районні (міські) управління, а останні -підприємствам.

Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти до висновку, що за громадянами України, які починаючи з 18.03.2014р. були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію", згідно із Законом України від 20 травня 2014 року N 1275-VII, зберігається середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, і компенсується із бюджету з урахування ч. 3 ст. 119 КЗпПУ у відповідності до Порядку №105.

Слід зазначити, що з метою усунення прогалини у законодавстві та встановлення однакових гарантій для працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, виплачених в якості збереженого середньомісячного доходу працівникам, що були призвані до лав Збройних Сил України, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року №911-VIII частини третю та четверту статті 119 КЗпПУ викладено в наступній редакції: "За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Представники відповідача 1 заперечуючи проти позову посилались на те, що змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №911-VІІ від 24.12.2015 до третьої і четвертої частин ст. 119 КЗпПУ, а саме - з 01.01.2016р. скасовано бюджетну компенсацію роботодавцям на виплату середнього заробітку, що зберігається за працівниками, призваними (прийнятими) на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Тобто, відповідач 1 вважає, що гарантовану Законом виплату середнього заробітку працівникам, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації або прийнятті на військову службу за контрактом тощо, мають здійснювати самі роботодавці.

Водночас, суд не погоджується із такою позицією, оскільки редакція ст. 119 КЗпПУ, яка передбачала право роботодавця на компенсацію середнього заробітку за рахунок коштів Державного бюджету України діяла до 01.01.2016 року, а, отже, позивач має право на відповідну компенсацію фактичних витрат на виплату середнього заробітку працівникам, призваним на військову службу за призовом за квітень-грудень 2014р. та грудень 2015 року.

Положеннями статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999р. №1-рп/99 акцентується увага на тому, що вищевказана конституційна норма допускає зворотну дію в часі лише нормативно-правових актів, які стосуються скасування чи пом`якшення відповідальності за правопорушення фізичних осіб.

Так, матеіралами справи підтверджується, що на момент подання позову, загальна сума невідшкодованої ПАТ «Іста-Центр» компенсації за нарахований та виплачений середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період становить 188 235, 44 грн.

Дана обставина підтверджується розрахунковими листами за період квітень-грудень 2014р., грудень 2015 p., виписками з відомостей про нараховану заробітну плату та інші виплати працівникам, копіями зведених звітів.

При цьому, посилання відповідача 1 на відсутність бюджетних асигнувань бюджетної програми на 2016 рік та відсутність відповідних коштів у Державному бюджеті на 2016 рік для виплати компенсації, є неправомірними, оскільки Європейський Суд з прав людини у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23 Рішення Суду). У зв`язку з цим, Європейський Суд не прийняв до уваги позицію Уряду України про колізію двох нормативних актів, якими встановлені відповідні доплати та пільги з бюджету і які є діючими, та Закону України "Про Державний бюджет" на відповідний рік, де положення останнього, на думку Уряду України, превалювали як спеціальний закон.

Європейський Суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Таким чином, відсутність коштів у Мінсоцполітики та його територіальних відділень не може бути підставою для порушення права ПАТ «Іста-Центр» на відшкодування у виплаті компенсації за нарахований та виплачений середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за квітень-грудень 2014 року та грудень 2015 року у сумі 188 235, 44грн.

Враховуючи, що за підприємствами, установами та організаціями, працівники яких призвані на військову службу, закріплено право на відшкодування виплаченого середнього заробітку таким працівникам за рахунок коштів Державного бюджету, та позивачем дотримано вимоги, передбачені законодавством для отримання такого відшкодування, суд доходить до висновку про задоволення позову та необхідність зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради виплатити ПАТ "Іста-Центр" компенсації за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період за квітень 2014р.-грудень 2015р. у загальному розмірі 188 235, 44 грн.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Неухильне виконання зазначеної норми Основного закону держави є гарантією дотримання принципу верховенства права та положень, закріплених в Європейській конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Стаття 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, зважаючи на факт отримання Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради звітів ПАТ «Іста-Центр» про фактичні витрат на виплату компенсації середнього заробітку працівниками, призваним на військову службу за 2014-2015рр., складених за формою, встановленою постановою Кабінету Міністрів України №105 від 04.03.2015р., а також зважаючи на відсутність доказів подання відповідачем 1 відомостей про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно отриманих від позивача звітів до Мінсоцполітики для спрямування їм бюджетних коштів, що спрямовуються органам соціального захисту населення для перерахування підприємствам, установам, організаціям, суд вбачає факт допущення Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради протиправної бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У відповідності до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України - суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України: у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов`язання відповідача вчинити певні дії; зобов`язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 10 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України - суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою повного відновлення порушених прав позивача, керуючись положеннями ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, яка виразилась у не здійсненні виплати ПАТ "Іста-Центр" компенсації за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн.

Зважаючи на факт допущення з боку Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради протиправної бездіяльності, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради виплатити ПАТ "Іста-Центр" компенсацію за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн.

Водоночас стосовно іншої заявленої товариством позовної вимоги щодо зобов`язання Міністерства соціальної політики України спрямувати кошти у розмірі 188 235, 44 грн. для виплати ПАТ "Іста-Центр" компенсацію за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн. слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В ході розгляду даної адміністративної справи судом не встановлено факт отримання Мінсоцполітики відомостей про загальний обсяг фактичних витрат на виплату компенсації з бюджету середнього заробітку працівникам згідно отриманих Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради звітів ПАТ «Іста-Центр» з метою спрямування ним бюджетних коштів для здійснення позивачу виплати відповідної компенсації, що свідчить про відсутність доказів допущення з боку Мінсоцполітики протиправних дій або бездіяльності з цього приводу, а також відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Іста-Центр» щодо зобов`язання відповідача 2 спрямувати кошти у розмірі 188 235, 44 грн. для виплати ПАТ "Іста-Центр" компенсацію за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн.

З огляду на викладене, позов Приватного акціонерного товариства "Іста-Центр" до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, Міністерства соціальної політики України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, яка виразилась у не здійсненні виплати Приватному акціонерному товариству "Іста-Центр" компенсації за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн. (сто вісідесят вісім тисяч двісті тридцять п`ять гривень сорок чотири копійки).

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради () виплатити Приватному акціонерному товариству "Іста-Центр" () компенсацію за нарахований та середній заробіток працівникам, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період в сумі 188 235, 44 грн. (сто вісідесят вісім тисяч двісті тридцять п`ять гривень сорок чотири копійки).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у м.Дніпропетровську ради () на користь Приватного акціонерного товариства "Іста-Центр" () судові витрати у розмірі 1412, 50 грн. (одна тисяча чотириста дванадцять гривень п`ятдесят копійок).

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2016 року

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.А. Барановський О.В. Царікова Н.В. Захарчук-Борисенко