Справа № 806/409/17
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Токарева М.С.
Суддя-доповідач:Іваненко Т.В.
УХВАЛА

іменем України

"16" травня 2017 р. Справа № 806/409/17

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Іваненко Т.В.

суддів: Кузьменко Л.В.

Франовської К.С.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

позивача та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про зобов'язання вчинити дії, стягнення одноразової грошової допомоги та компенсації за затримку розрахунку при звільненні ,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України та Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, і з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:

- зобов'язати Національну поліцію України перерахувати до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України грошові кошти в сумі 95985,14 грн для виплати йому одноразової грошової допомоги;

- зобов'язати Національну поліцію України перерахувати до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України грошові кошти в сумі 195490,40 грн для виплати йому компенсації за затримку розрахунку при звільненні;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на його користь одноразову грошову допомогу в сумі 95985,14 грн;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на його користь компенсації за затримку розрахунку при звільненні в сумі 195490,40 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції від 29 січня 2016 року №11 о/с він був звільнений за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію", вислуга років на день звільнення складала у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції - 27 років 05 місяців 09 днів, у пільговому обчисленні - 29 років 06 місяців 26 днів. Всупереч нормам чинного законодавства йому лише 09.02.2017 було частково виплачено одноразову грошову допомогу, невиплачений її залишок складає 95985,14 грн. Крім того вказує, що затримка розрахунку при звільненні з моменту звільнення до моменту проведення виплати одноразової грошової допомоги, 09.02.2017 становить 396 днів.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 28.02.2017 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу в сумі 95985,14 грн та компенсацію за затримку розрахунку при звільнені в розмірі 195490,40 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, відповідач - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначив, що Департаментом здійснюються заходи щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги в повному обсязі. Що стосується стягнення судом коштів за затримку розрахунку при звільненні позивача зі служби, вважають, що висновок суду не ґрунтується на вимогах закону, оскільки одноразова грошова допомога не є складовою заробітної плати позивача. А тому передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.

Позивач та Національна поліція України судове рішення не оскаржували.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник просять відхилити апеляційну скаргу відповідача.

Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не належить до задоволення.

Судом встановлено, що наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції від 29 січня 2016 року №11 о/с ОСОБА_3 звільнено за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу) Закону України "Про Національну поліцію". Вислуга років на день звільнення складала у календарному обчисленні для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у поліції - 27 років 05 місяців 09 днів. У пільговому обчисленні - 29 років 06 місяців 26 днів.

Згідно довідки Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції Украйни від 31 жовтня 2015 року №405 позивачу було нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 274158 грн 00 коп.

09.02.2017 ОСОБА_3 виплачено частину одноразової грошової допомоги у сумі 175500,67 грн, тобто на час розгляду справи в суді першої інстанції невиплаченої залишилась одноразова допомога у сумі 95985,14 грн.

Вважаючи що він має право на отримання одноразової грошової допомоги в повному обсязі, а також має право на виплату компенсації за затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Колегія погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

За визначенням ч. 1 ст. 13 Закону України "Про Національну поліцію" ( надалі Закон) систему поліції складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Відповідно до п. 1 ст. 15 Закону, територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюється на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у мелісах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на їх утримання.

Згідно пункту 7 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція здійснює свої повноваження через центральний орган управління та утворені в установленому порядку територіальні (у тому числі міжрегіональні) органи в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах.

Наказом Національної поліції України від 09.11.2015 № 83 затверджено Положення про Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Відповідно до п. 5 розділу V цього Положення, Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є самостійною юридичною особою, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, має .

Розділом IX Законом України "Про Національну поліцію" регламентовано соціальний захист поліцейських. У даному Розділі міститься стаття 102, якою передбачено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюється в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Згідно підпункту 28 пункту 2 Розділу V Положення про Департамент внутрішньої безпеки, саме до повноважень начальника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України відноситься організація роботи з питань соціального захисту працівників Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Наведені норми свідчать, що Національна поліція України та Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України є окремими та самостійними юридичними особами, які мають різні ЄДРПОУ, баланси та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Судом встановлено, що позивач проходив службу на посаді, що знаходиться у штаті Департаменту внутрішньої безпеки, що має статус юридичної особи, грошове забезпечення йому нараховувалося та виплачувалось саме вказаним міжрегіональним територіальним підрозділом.

Наказом директора Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.01.2016 року №11о/с ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції у запас Збройних сил за пунктом 2 (через хворобу) ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".

В подальшому одноразова грошова допомога при звільненні ОСОБА_3 була нарахована Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України, що підтверджено довідкою про нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби від 31.10.2016 № 405 та частково виплачена останнім згідно платіжного доручення №43 від 08.02.2017 у сумі 175500 грн, про що вказано самим відповідачем у своїх запереченнях.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме у Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, де проходив службу позивач, виник обов'язок перед ОСОБА_3 щодо сплати одноразової грошової допомоги.

Також встановлено, що одноразова грошова допомога ОСОБА_3 обліковується саме в бухгалтерських документах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, також саме цим органом було проведено її часткову виплату.

З огляду на викладене, суд також дійшов правильного висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде саме стягнення з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги в сумі 95985, 14 грн.

Що стосується компенсації за затримку розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом другим пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ тощо).

Слід зазначити, що непоширення норм Кодексу законів про працю на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Разом із тим, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15, а тому доводи відповідача щодо неможливості застосування трудового законодавства до даних правовідносин є безпідставними.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на вищезазначене, судом на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та довідки Департаменту внутрішньої безпеки про заробіток позивача за останні два місяці обчислено середньоденну заробітну плату, визначено дні затримки розрахунку та визначено компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача (розмір компенсації сторонами не оспорюється).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та визначення судом розміру компенсації, також, не містять фактів невірного застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення в частині задоволення позову, підстави для скасування якого відсутні.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, а тому не є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Департамента внутрішньої безпеки Національної поліції України залишити без задоволення, постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "28" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.В. Іваненко

судді: Л.В. Кузьменко

К.С. Франовська

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10009

3- відповідачу/відповідачам: Національна поліція України вул.Академіка Богомольця,10, м.Київ,01601

4 - Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України вул.Богомольця, 10, м.Київ, 01601

5 - представник позивача - ОСОБА_4, АДРЕСА_2, 10001 ,