Справа № 569/10122/16-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Першко О.О.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"18" травня 2017 р. Справа № 569/10122/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "25" січня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Лапчук Ангеліни Олександрівни про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Лапчук А.О., в якому просив визнати протиправною та нечинною постанову у справі про адміністративне правопорушення № 779868 серії ПС2 від 28 липня 2016 року, винесену відповідачем відносно позивача за ч.1 ст.122 КУпАП; скасувати вказану постанову та провадження по справі закрити за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, мотивуючи її помилковістю висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Лапчук А.О. була винесена постанова серії ПС2 № 779868 по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Як зазначено у вказаній постанові, 28 липня 2016 року о 12 годині 15 хвилин ОСОБА_3, керуючи автомобілем "SKODA SUPER B", номерний знак НОМЕР_1, порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 "В'їзд заборонено", а саме здійснив заїзд в зону дії знаку, чим порушив п.33 д.1 ПДР України.

Згідно постанови, інспектор, враховуючи, що водій автомобіля скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, постановив притягнути ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності та накласти на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

В обгрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилається на ту обставину, що судом при винесенні судового рішення було взято до уваги лише покази відповідача та свідка, які обоє є працівниками поліції, а покази позивача було взято до уваги лише частково.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання, свідок ОСОБА_5 - інспектор УПП в м.Рівному ДПП в судовому засіданні показав, що невідомий громадянин здійснив рух в зоні дії знаку "В'їзд заборонено" за адресою м.Рівне, вул.Соборна, 156. Приїхавши на місце події, було встановлено, що позивач вчинив адміністративне порушення, тому було складено відносно нього постанову. Йому було роз'яснено всі права, про що він поставив особистий підпис у постанові у відповідній графі. Мешканці прилеглого будинку повідомили, що зупинили автомобіль позивача перед аркою, тобто перед в'їздом до двору, та повідомили, що в'їзд туди заборонено. Позивач на зауваження не відреагував, продовжив рух та заїхав у двір. Мешканці будинку викликали поліцію, і щоб позивач не залишив місце вчинення порушення, вони закрили виїзд із двору шлагбаумом.

Суд апеляційної інстанції критично ставиться до пояснень інспектора патрульної поліції УПП в м.Рівному ДПП ОСОБА_5, допитаного в якості свідка, оскільки останній є зацікавленою особою і його свідчення в даному випадку не можуть братися судом, як беззаперечний доказ законності винесення оскаржуваної постанови.

Згідно ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з Розділом 33 ПДР України "Заборонні знаки" - знак 3.21 "В'їзд заборонено" - забороняється в'їзд усіх транспортних засобів з метою: запобігання зустрічному руху транспортних засобів на ділянках доріг з одностороннім рухом; запобігання виїзду транспортних засобів назустріч загальному потоку на дорогах, позначених знаком 5.8; організації відокремленого в'їзду і виїзду на майданчиках, що використовуються для стоянки транспортних засобів, майданчиках відпочинку, автозаправних станцій тощо; запобігання в'їзду на окрему смугу руху, при цьому знак 3.21 повинен застосовуватись разом з табличкою 7.9

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 здійснення руху в зоні дії знаку 3.21 "В'їзд заборонено" не заперечує, однак вказував на ненавмисне вчинення таких дій у зв'язку з тими обставинами, що зазначене місце знаходиться у дуже рухливій частині міста, що не дає змоги швидко зорієнтуватись, а дорожній знак про заборону в'їзду розташований високо на стіні будинку над аркою і його можливо побачити лише коли автомобіль вже заїхав під арку або проїхав повз проїзд. Тому коли позивач вже зробив маневр заїзду, розвернутись було можливо лише заїхавши у двір. Позивач у апеляційній скарзі зазначає, що коли він заїхав у двір з наміром розвернутись та виїхати назад, до нього підійшли невідомі особи та повідомили, що в'їзд у двір заборонено та викликали поліцію. Позивач намагався виїхати з двору, однак ці особи перекрили виїзд шлагбаумом, тому позивач також викликав поліцію. Однак, представниками поліції при фіксуванні та розгляді справи на місці не взято пояснення у вказаних осіб, хоча позивач одразу заперпечував проти вчинення ним правопорушення.

З приводу зазначених обставин, суд зазначає, що усі встановлені дорожні знаки повинні відповідати національному стандарту ДСТУ 4100-2002 "Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування", п.п.10.1.1 якого встановлено, що дорожні знаки повинні розташовуватись так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатації і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо.). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Позивачем на підтвердження доводів, викладених у апеляційній скарзі не надано жодних доказів, які б підтверджували неможливість побачити знак "В'їзд заборонено", а тому суд вважає посилання ОСОБА_3 на такі обставини необгрунтованими.

Також у апеляційній скарзі позивач посилається на ту обставину, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення йому не були роз'яснені процесуальні права, передбачені ст.268 КУпАП та ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України. Також пояснення ОСОБА_3 не були письмово зафіксовані, хоча позивач заперечував з приводу факту вчинення правопорушення, також не зазначено у постанові факт фіксації будь-якими технічними засобами та у постанові № 779868 серія ПС2 по справі про адміністративне правопорушення не наведено жодного доказу вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при винесенні постанови про відмову у задоволенні позову прийшов до висновку про необгрунтованість доводів позивача про те, що йому не було роз'яснено його права під час винесення оскаржуваної постанови, оскільки в графі «Гр. ОСОБА_3 роз'яснені положення ст.ст.307, 308, а також права, передбачені ст.268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі ст.ст.287-289 КУпАП» він поставив свій підпис, чим підтвердив вчинення, зазначеної в цій графі дії інспектором поліції.

Також у апеляційній скарзі позивач посилається на те, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення, Інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Лапчук А.О. не було наведено доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

З приводу зазначених доводів, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Статтею 268 КУпАП встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи колегією суддів встановлено, що позивач отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис. При цьому, жодних письмових зауважень, заперечень, пояснень чи клопотань до постанови позивач під час її прийняття не надав, тобто, погодився з її винесенням інспектором патрульної поліції.

Окрім того, з матеріалів справи встановлено, що позивач, оскаржуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, посилається лише на порушення його прав під час її складення на місці вчинення адміністративного правопорушення (тобто на саму процедуру винесення постанови інспектором), не заперечуючи при цьому самого факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КУпАП.

Також ОСОБА_3 посилається у апеляційній скарзі на те, що бланк постанови серії ПС2 № 779868 від 28.07.2016 року не відповідає встановленому наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376 зразку (резолютивна частина постанови повністю не відповідає бланку винесеної постанови) та технічному опису (п.1, п.4 додатку 7 до Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції).

Колегія суддів не погоджується з зазначеними доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Додатком 6 "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі", затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, затверджена форма та бланк «Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі».

Проте, згідно з п.18 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року до 31 грудня 2016 року поліції дозволяється використання службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем міліції та Міністерства внутрішніх справ України.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова серії ПС2 № 779868 від 28 липня 2016 року не відповідає затвердженій Інструкцією формі "Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі", проте враховуючи п.18 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про національну поліцію" № 580-VIII, посадові особи поліції на момент прийняття зазначеної постанови мали право користуватися бланками міліції та Міністерства внутрішніх справ України, а тому наведені обставини не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що зміст постанови серії ПС2 № 779868 від 28 липня 2016 року відповідає вимогам, передбаченим ст.283 КУпАП.

Також одним з доводів апеляційної скарги є те, що працівник поліції, описуючи у постанові склад адміністративного правопорушення зазначив, що водій порушив вимоги дорожнього знаку 3.21, однак не вказав назву нормативного акту, у якому містяться вимоги цього дорожнього знаку, та в кінці описової частини незрозуміло зазначив норму законодавства, яку неможливо ідентифікувати у зв'язку з нерозбірливістю почерку, чим не розкрив та не конкретизував суть вчиненого правопорушення.

Колегія суддів приходить до висновку щодо безпідставності вказаних доводів апеляційної скарги з огляду на таке.

Як вбачається зі змісту постанови серії ПС2 № 779868 від 28 липня 2016 року у графі "Суть адміністративного порушення" зазначено: "Водій, керуючи транспортним засобом порушив вимоги дорожнього знаку 3.21. В'їзд заборонено, а саме здійснив заїзд в зону дії знаку, чим порушив п.33 д.1, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення".

Як вбачається зі змісту постанови, працівником поліції конкретизовано, який саме пункт, підпункт ПДР порушив позивач, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку про необгрунтованість доводів позивача щодо неправильності прийняття оскаржуваної постанови. Дані обставини також були взяті судом першої інстанції до уваги при постановленні судового рішення.

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що працівник поліції при розгляді справи навіть не намагався з'ясувати усі обставини справи (розташування знаку у дуже рухливій частині міста, відсутність паркувальних місць, паркінгів, виникнення даної обставини вперше, відсутність грубого порушення Правил дорожнього руху, що не потягло за собою створення аварійної ситуації та не заподіяло будь-якої шкоди, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, майновий стан водія - наявність на утриманні дружини, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною та двох малолітніх дітей, відсутність постійного місця роботи), що не дало можливості розглянути органу (посадовій особі) поліції, уповноваженому розглядати вчинене адміністративне правопорушення як малозначне (виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, правам та свободам інших осіб) та звільнити порушника від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

З приводу зазначених доводів колегія суддів зауважує, що за загальними правилами накладення стягнення за адміністративне правопорушення, встановленими ст.33 КУпАП стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст.33 КУпАП). При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).

Статтею 22 КУпАП встановлюється, що усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Стаття не передбачає обов'язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення. У зв'язку із цим посадова особа зобов'язана розглянути всі сторони адміністративного правопорушення, оцінити його наслідки, переконатися, що внаслідок його вчинення не завдана значна шкода окремим громадянам або суспільству, дослідити обстановку, в якій вчинене порушення, особистість порушника, обставини, що зм'якшують і обтяжують відповідальність тощо.

Суд першої інстанції при ухваленні постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову прийшов до висновку, що суд не наділений повноваженнями звільнення від покарання і винесення усного зауваження. Вказані процесуальні дії відносяться до прерогативи органу, який розглянув справу. Судом досліджується лише питання законності постанови посадової особи у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим санкція ч.1 ст.122 КУпАП не передбачає такого виду адміністративного стягнення, як попередження. З огляду на вищезазначене колегія суддів приходить до висновку що обґрунтовані підстави для скасування спірної постанови - відсутні.

Оцінюючи докази в сукупності, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "25" січня 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33001

3- відповідачу: Інспектор роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Рівне Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Лапчук Ангеліна Олександрівна АДРЕСА_2

- ,