Справа № 823/332/17
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року справа № 823/332/17

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 20.02.2017 №;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 20.02.2017 №000069;

- визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення від 20.02.2017 №000071.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені неправомірно і безпідставно, без врахування рішення Державної фіскальної служби України від 25.01.2017 №1512/6/99-99-11-01-01-25 та у зв'язку з тим, що відповідач дійшов невірного висновку в ході проведеної перевірки, оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентами (ТОВ «Спецдревцентр», ТОВ «Рембуд-2008», ФОП ОСОБА_1, ПП «ВКФ «Технологія тепла», ТОВ «Рембуд 2008», УДСО при УМВС України в Черкаській області) фактично здійснені та оформлені належним чином, що підтверджується первинними бухгалтерськими документами, які були надані до перевірки та до суду. Крім того, податковим повідомленням-рішенням від 20.02.2017 № визначено позивачу суму грошового зобов'язання у розмірі 99440 грн., однак згідно додатку до вказаного рішення «Розрахунок штрафних санкцій» визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 90440 грн. За вказаних обставин позивач вважає, що спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач подав заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені з врахуванням рішення Державної фіскальної служби України від 25.01.2017 №1512/6/99-99-11-01-01-25 та у зв'язку з тим, що господарські операції між позивачем та його контрагентами (ТОВ «Спецдревцентр», ТОВ «Рембуд-2008», ФОП ОСОБА_1, ПП «ВКФ «Технологія тепла», ТОВ «Рембуд 2008», УДСО при УМВС України в Черкаській області) здійснені без належним чином оформлення первинних бухгалтерських документів (в частині, що не підтверджені актами виконаних робіт та податковими накладними). Крім того, при проведенні перевірки відповідачем використано отриману від Державної фінансової інспекції в Черкаській області листом від 13.04.2016 №23-06/27-2221 податкову інформацію щодо результатів планової ревізії фінансово - господарської діяльності комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради за період з 01.07.2012 по 30.11.2015 року, тому на думку відповідача оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесені правомірно і скасуванню не підлягають.

Розгляд справи розпочато у відкритому судовому засіданні, однак суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, тому на підставі ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради створено як юридична особа рішенням Черкаської міської ради від 09.09.2009 №5-21, ідентифікаційний код 36701792.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області проведена документальна планова виїзна перевірка комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.03.2016 року, за результатами якої складено акт від 13.09.2016 №41/23-00-14-0107/1/36701792, на висновки якого позивачем подано до ГУ ДФС у Черкаській області заперечення від 22.09.2016 №4356.

В зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, які зазначені підприємством у запереченнях, відповідно до пп. 78.1.5 п 78.1 ст. 78 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, наказом Головного управління ДФС Черкаській області від 07.10.2016 №364 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради, за результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт від 08.11.2016 №50/23-00-14-0107/1/36701792.

Головним управлінням ДФС у Черкаській області розглянуто заперечення комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради на висновки акту перевірки від 08.11.2016 №50/23-00-14-0107/1/36701792 та за результатами розгляду вказаних заперечень складено висновок про розгляд заперечень від 14.11.2016 №20/41/23-00-14-0107/36701792/14-01, яким частково враховано заперечення підприємства та викладено в новій редакції висновки акта планової перевірки від 08.11.2016 №50/23-00-14-0107/1/36701792. При проведенні перевірки відповідачем використано отриману від Державної фінансової інспекції в Черкаській області листом від 13.04.2016 №23-06/27-2221 податкову інформацію щодо результатів планової ревізії фінансово - господарської діяльності комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради за період з 01.07.2012 по 30.11.2015 року.

За наслідками вищезазначеної перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 16.11.2016 №, №, №, №, №.

Не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради подано до ДФС України скаргу.

ДФС України рішенням від 25.01.2017 №1512/6/99-99-11-01-01-25 скаргу позивача частково задовольнила, зокрема:

- скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 №;

- скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 № в частині донарахування податку на прибуток внаслідок збільшення перевіркою доходів за 2013 рік - І квартал 2016 року на суму не врахованої плати за спільне утримання будинків, а також по взаємовідносних з ТОВ «Спецдревцентр», ТОВ «Рембуд-2008», ПП «Юридична фірма «Імперіал» в частині, яка підтверджена актами виконаних робіт, та по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 з моменту набуття чинності Наказом №983 в частині, що підтверджена актами виконаних робіт та штрафних санкцій у відповідному розмірі, а також скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 № у відповідному розмірі, в іншій частині вказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін;

- скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 № в частині донарахування податку на додану вартість в сумі 1950 грн. та штрафних санкцій у розмірі 975 грн., в іншій частині зазначене податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

На виконання вищезазначеного рішення ДФС України від 25.01.2017 №1512/6/99-99-11-01-01-25 в частині щодо часткового скасування податкових повідомлень-рішень від 16.11.2016 №, №, №, відповідачем винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 20.02.2017 № (про визначенню позивачу грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що належить до комунальної власності на загальну суму 99440 грн.), №000069 (про визначенню позивачу грошового зобов'язання за платежем частина прибутку (доходу) господарських організацій, які належать до комунальної власності на загальну суму 52337 грн.), №000071 (про визначенню позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 185031 грн.).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує, що ведення бухгалтерського обліку регламентується Законом України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996) та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 (далі - Положення №88). Статтею 1 Закону №996 встановлено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини першої статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Аналогічна вимога зафіксована в пункті 2.1 Положення №88, в якій зазначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції.

Згідно з п. 2 ст. 3 Закону №996 - фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону №996 визначено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються в т.ч. на принципі превалювання сутності на формою, згідно з яким операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з їх юридичної форми.

Отже, чинне законодавство не встановлює конкретного переліку первинних документів, складенням яких має оформлюватись господарська операція та не визначає ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі.

Разом з тим, обов'язковою умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити однозначний висновок про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту.

Відповідно до положень підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу, як кваліфікуюча ознака господарської діяльності, кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

У відповідності до положень підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Згідно з положеннями абзацу другого пункту 2.1 Положення №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту. Із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

Таким чином, з визначеного у Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає обов'язкова наявність наміру платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.

Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а відтак, їх наслідки не можуть бути відображені в податковому обліку.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З матеріалів справи судом встановлено, що комунальним підприємством «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради отримано від ТОВ «Леджит» послуги спрямовані на погашення заборгованості споживачів житлово-комунальних послуг перед замовником на загальну суму 120817 грн. 48 коп., а саме: у березні 2013 року на суму 37439 грн. 13 коп., у квітні 2013 року на суму 31991 грн. 25 коп., у травні 2013 року на суму 20213 грн. 41 коп., у червні 2013 року на суму 31173 грн. 69 коп., про що в бухгалтерському обліку підприємством здійснено наступні записи: Д-т 92 К-т 631 -120817 грн. 48 коп., Д-т 631 К-т 311 - 120817 грн. 48 коп.

Однак, за березень та травень 2013 року позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо виконання умов договору про надання послуг від 01.03.2013 року №20 на суму винагороди 37439 грн. 13 коп. та відповідно 20213 грн. 41 коп., таким чином, в порушення п. 138.2, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України позивачем завищено витрати задекларовані в рядку 06.1 «Адміністративні витрати» декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік на суму 57653 грн. по взаємовідносинах із ТОВ «Леджит».

Крім того, комунальним підприємством «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради отримано від ПП «Юридична фірма «Імперіал» послуги спрямовані на погашення заборгованості споживачів житлово-комунальних послуг перед замовником на загальну суму 66031 грн. 19 коп., а саме в січні 2013 року на суму 35483 грн. 13 коп., у лютому 2013 року на суму 30548 грн. 06 коп., про що в бухгалтерському обліку підприємством здійснено наступні записи: Д-т 92 К-т 631 - 66031 грн. 19 коп., Д-т 631 К-т 311 - 114628 грн. 58 коп. Однак, за лютий 2013 року позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо виконання умов договору про надання послуг від 01.06.2010 року №17 на суму винагороди 30458 грн. 06 коп.

Таким чином, в порушення п. 138.2, пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України позивачем завищено витрати задекларовані в рядку 06.1 «Адміністративні витрати» декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік на суму 30458 грн. по взаємовідносинах із ПП «Юридична фірма «Імперіал».

Згідно матеріалів справи, комунальним підприємством «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_1 надано: договір від 11.07.2013 №17-ВД про надані послуги щодо поводження з відходами (вивезення із прибудинкових територій гілля, опалого листя, ґрунту, снігу та інших вантажів; договір від 02.01.2013 №78 щодо послуг в рослинництві з вивезення на утилізацію гілля, опалого листя, ґрунту, снігу та іншого; договір від 31.12.2013 №72 про надання послуг із збирання безпечних відходів та іншої діяльності щодо поводження з відходами (оброблення відходів деревини шляхом подрібнення їх на рубальній машині з подальшою здачею отриманої щепи спеціалізованому підприємству для її утилізації); договір від 31.12.2013 №73 про надання послуг щодо поводження з відходами: з вивезення із прибудинкових територій житлових будинків, що знаходиться на балансі та обслуговуванні позивача гілля, опалого листя, ґрунту, снігу та інших вантажів; акти про надання послуг; подорожні листи.

При дослідженні подорожніх листів судом встановлено, що вони складені в порушення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV, а саме, не зазначено обов'язкові реквізити та дані: - найменування вантажу, - кількість вантажу.

Також відсутні відмітки спеціалізованого підприємства щодо прийняття на утилізацію відходів, у зв'язку з чим неможливо встановити по наданим подорожнім листам витрати ФОП ОСОБА_1 палива, який саме перевозився вантаж, адреса навантаження та розвантаження вантажу, витрати праці, а зазначений у подорожніх листах транспортний засіб з державним номером АС 4407 ВЕ згідно листа РСЦ МВС в Черкаській області від 13.09.2016 № 31/23/1-1471 - взагалі не зареєстрований.

Крім того, судом встановлено, що в деяких подорожніх листах зазначені послуги «Послуги з навантаження вантажу», однак в наданих до актах виконаних робіт зазначено вид робіт: «Послуги щодо поводження з відходами: з вивезення з прибудинкових територій гілля, опалого листя, ґрунту, снігу та інших вантажів».

Також судом встановлено, що подорожні листи оформлені на техніку, яка здійснює тільки перевезення вантажу, серед наданих подорожніх листів не зазначено в графі «автомобіль» екскаватора «Борекс 2201», що вказаний в додатку 2 «Калькуляція вартості роботи 1 машино-години екскаватора Борекс 2201» до договору №73 від 31.12.2013 року, що свідчить про те, що зазначеним екскаватором роботи з навантаження техніки не проводились.

Таким чином, в порушення п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, комунальним підприємством «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради завищено витрати задекларовані в рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік на суму 236250 грн.

Крім того, згідно податкової інформації, перевіркою правильності віднесення витрат до виробничої собівартості за складом та елементами витрат, в тому числі правильності формування прямих матеріальних витрат, прямих витрат на оплату праці, інших прямих витрат, змінних загальновиробничих та постійних розподілених витрат встановлено, що в порушення п. 9, п. 30 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869, п. 3 рішення Черкаської міської ради від 30.03.2011 №423 «Про встановлення вартості житлово-комунальної послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій», п. 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 - ФОП ОСОБА_1 передано всі накладні та прямі витрати передбачені розрахунком тарифу на вивезення і утилізацію побутових негабаритних відходів, однак перевіркою подорожніх листів встановлено, що позивач частково виконує відповідні роботи власними силами, що призвело до завищення вартості послуг за 2013 рік на суму 3316 грн. 78 коп., таким чином, в порушення п .138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, позивачем завищено витрати задекларовані в рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік на суму 3317 грн.

Згідно податкової інформації, в порушення п. 3.3.10.1 ДБН, позивачем завищено обсяг виконаних робіт по обєкту поточний ремонт входу в підїзд №1 за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя 532/73, а саме, фарбування олійними сумішами за 1 раз раніше пофарбованих металевих поверхонь площею до 5 кв. м. (металевих ящиків) із землі та риштувань (Р12-30-3) в кількості 0,004559 (100 м2), що призвело до завищення вартості виконаних будівельних робіт в сумі 7 грн. 70 коп., таким чином, в порушення п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, позивачем завищено витрати задекларовані в рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік на суму 8 грн.

Відповідно податкової інформації, перевіркою дотримання законодавства при встановленні посадових окладів і тарифних ставок, надбавок та доплат встановлено вимог ч.2 ст.97 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 №322-VIII, ч.1 ст.15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95, з урахуванням п.5 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 №1145, Додатку №3 «Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників» до розділу V Колективного договору 2009-2011, Додатку А «Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників» до Положення по встановлення доплат і надбавок Колективного договору 2014-2017 та штатного розпису підприємства на 2013 рік, встановлено зайве нарахування та виплату протягом лютого - червня 2013 працівникам підприємства (трактористам та машиністу екскаватора) доплати за розширення зони обслуговування на загальну суму 15524 грн. 76 коп.

При проведенні перевірки встановлено, що відповідно до наказів підприємством з лютого по червень 2013 встановлено доплату за розширення зони обслуговування за умови відсутності економії за тарифними ставками за вищезазначеними посадами та за відсутності вакантних посад. Операції з виплати доплати за розширення зони обслуговування відображено у відомості по рахунку 66 «Розрахунки за виплатами працівникам» за лютий-червень 2013 за дебетом субрахунку 903 «Собівартість реалізованих робіт, послуг», в кореспонденції з кредитом субрахунку 661 «Розрахунки за заробітною платою».

Таким чином, в порушення пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14; п. 44.1 ст. 44; п. 138.1, п. 138.2, п. 138.8, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95, з урахуванням п. 5 постанови Ради Міністрів СРСР «Про порядок та умови суміщення професій (посад)» від 04.12.1981 №1145, Додатку №3 «Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників» до розділу V Колективного договору 2009-2011, Додатку А «Перелік доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників» до Положення по встановлення доплат і надбавок Колективного договору 2014-2017 та штатного розпису підприємства на 2013, позивачем завищено витрати задекларовані в рядку 05.1 «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік на суму 21225 грн.

У зв'язку із вищезазначеним, суд дійшов висновку, що відповідачем, як контролюючим органом правомірно визначено позивачу податок на прибуток підприємства згідно податкового повідомлення-рішення від 20.02.2017 №000672200 (форма «Р») про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на прибуток на загальну суму 99440 грн., зокрема за основним платежем у розмірі 66293 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмір 33147 грн. (348911 х 19% = 66293 грн., (349911 грн. - непідтверджені витрати, які вплинули на донарахування податку на прибуток; 19% - ставка податку на прибуток).

Крім того, податкове повідомлення-рішення від 16.11.2016 №000069 також є правомірним, оскільки відповідно до рішення Черкаської міської ради від 27.12.2012 №3-1499, частина прибутку господарських організацій, які належать до комунальної власності, визначена у вказаному податковому повідомлені-рішенні про збільшення суми грошового зобов'язання по частині чистого прибутку (доходу), який підлягає сплаті до Черкаського міського бюджету на загальну суму 52337 грн. (348911 х 15% = 52337грн., (349911 грн. - непідтверджені витрати, які вплинули на донарахування податку на прибуток; 15% - ставка, визначена у рішенні Черкаської міської ради).

Що стосується податкового повідомлення-рішення від 20.02.2017 №000071 про визначенню позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 185031 грн., то суд зазначає таке.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: - придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; - придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); - отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; - ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але нене вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Як встановлено з матеріалів справи, при проведенні перевірки комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради відповідачем встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п. 198.6 ст. 198, п. 201.6, п .201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 123354 грн., в т.ч. за серпень 2014 року на суму 66994 грн., серпень 2015 року на суму 6075 грн., жовтень 2015 року на суму 50031 грн., грудень 2015 року на суму 254 грн., зокрема:

- до складу податкового кредиту за серпень 2014 року позивачем включено податок на додану вартість в сумі 66994 грн., який не підтверджено податковими накладними;

- до складу податкового кредиту за серпень 2015 року підприємством включено податок на додану вартість в сумі 6075 грн. по постачальнику ПП «ВКФ «Технологія тепла», який не підтверджено податковими накладними;

- до складу податкового кредиту за жовтень 2015 року підприємством включено податок на додану вартість в сумі 50031 грн. по постачальнику ТОВ «Рембуд 2008», який не підтверджено податковими накладними;

- до складу податкового кредиту за грудень 2015 року підприємством включено податок на додану вартість в сумі 254 грн. 20 коп. по постачальнику УДСО при УМВС України в Черкаській області, який не підтверджено податковими накладними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як контролюючим органом правомірно визначено збільшення позивачу податку на додану вартість згідно податкового повідомлення-рішення від 20.02.2017 №000071 про визначенню позивачу грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 185031 грн., зокрема за основним платежем у розмірі 123354 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмір 61677 грн.

Необгрунтованим є твердження позивача, як на підставу для скасування від податкового повідомлення-рішення від 20.02.2017 № з підстав того, що вказаним рішенням визначено позивачу суму грошового зобов'язання у розмірі 99440 грн., однак згідно додатку до вказаного рішення «Розрахунок штрафних санкцій» визначено суму грошового зобов'язання у розмірі 90440 грн. - оскільки допущена описка контролюючого органу в рішенні, не спростовує виявлені перевіркою порушення позивачем вимог податкового законодавства та не може свідчити щодо незаконності вказаного оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 20.02.2017 № з цих підстав.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Атев проти Болгарії», яке прийняте у 2014 році, суд вважає, що відшкодування має компенсувати контрагент. Отже, заявнику, який є суб'єктом підприємницької діяльності та зареєстрований платником ПДВ, відмовили у відшкодуванні сум ПДВ за окремими операціями з постачальником після того, як податковий орган провів перевірки обох сторін. Як з'ясувалося згодом, у матеріалах перевірки постачальника не виявилося даних про проведені операції.

Попри надання заявником усіх необхідних документів, у тому числі належним чином оформлених рахунків-фактур, податковий орган відмовив у відшкодуванні сум ПДВ. Суди стали на бік податківців, аргументуючи тим, що провести зустрічну звірку неможливо, оскільки постачальник утратив бухгалтерські папери, а наданих заявником документів, зокрема рахунків-фактур, недостатньо.

Водночас суд зауважив, що заявник може звернутись у порядку цивільного провадження до свого контрагента з вимогою компенсувати завдану шкоду. Але той вирішив цього не робити та, вважаючи свою справу аналогічною до тих, що вже розглядались, звернувся до Європейського Суду з прав людини. Однак останній підтримав позицію болгарських судів і також указав, що заявник не використав усіх способів для захисту свого права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відповідності до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу положень частини 2 статті 71 вказаного кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 86, 94, 159-163, 167, 185-187, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.А. Рідзель