Справа № 823/152/17
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/152/17 Головуючий у 1-й інстанції: Рідзеля О.А. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Апеляційного суду Черкаської області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Апеляційного суду Черкаської області про визнання дій та бездіяльності протиправними, стягнення недоплачених коштів та середнього заробітку за час затримки виплати сум остаточного розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 (далі - позивач) з адміністративним позовом до апеляційного суду Черкаської області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність апеляційного суду Черкаської області в частині не нарахування відпускних та компенсації за невикористану відпустку в повному обсязі, відповідно до законів України; визнати протиправною бездіяльність апеляційного суду Черкаської області в частині відмови в перерахунку відпускних за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні, правильно застосувавши вимоги Постанови №100, роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 11 червня 2007 року №371/13/155-07 та листа Міністерства праці та соціальної політики України №210/102-16/28 від 13.12.2016; визнати протиправними дії апеляційного суду Черкаської області в частині відмови у виплаті позивачу в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за весь час затримки виплати сум, належних до сплати позивачу, по день фактичного розрахунку; стягнути з апеляційного суду Черкаської області недоплачену суму відпускних за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні; стягнути з апеляційного суду Черкаської області середній заробіток за весь час затримки виплати сум, належних до сплати позивачу, по день фактичного розрахунку; стягнути моральну шкоду в розмірі 100 грн.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність апеляційного суду Черкаської області в частині нарахування та перерахунку заробітної плати ОСОБА_2 за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану ОСОБА_2 відпустку при звільненні. Визнано протиправними дії апеляційного суду Черкаської області в частині відмови у виплаті ОСОБА_2 в порядку ст. 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку за весь час затримки виплати сум, належних до сплати позивачу, по день фактичного розрахунку. Стягнуто з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_2 недоплачену суму заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 609 (шістсот дев'ять) грн. 57 коп. Стягнуто з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 жовтня 2016 по 09 березня 2017 в сумі 3 228 (три тисячі двісті двадцять вісім) грн. 65 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, наказом апеляційного суду Черкаської області від 30 вересня 2016 року №115 позивач із 03.10.2016 звільнений з посади головного спеціаліста з інформаційних технологій на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Позивач 26.12.2016 року звернувся до апеляційного суду Черкаської області із заявою щодо проведення перерахунку заробітної плати за час його відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року, компенсації за невикористану відпустку при звільненні, правильно застосувавши вимоги Постанови №100, роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 11 червня 2007 року №371/13/155-07 та листа Міністерства праці та соціальної політики України №210/102-16/28 від 13.12.2016, здійснити виплату середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Листам від 03.01.2017 №270/17-Вих/0-2/17 апеляційний суд Черкаської області повідомив позивача, що при проведенні розрахунків з позивачем було повністю застосовано норми Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», а суми заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні - виплачені позивачу в повному обсязі.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» зобов'язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за весь час затримки у виплаті одноразової допомоги при звільненні, утримавши із нього при виплаті прибутковий податок з доходів фізичних осіб та єдиний страховий внесок.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, статтею 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У ч. 3 ст. 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що у структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (надалі - Порядок №100).

Згідно п. 10 Порядку №100, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів). У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв'язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати можуть провадитися, якщо це передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов'язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2016 року довідкою Міністерства фінансів України №656 змінено кошторис апеляційного суду Черкаської області «ст. 2111 «Оплата праці» та збільшено суму кошторису.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 при звільненні відповідачем не було здійснено перерахунок заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року із застосуванням коригуючого коефіцієнту на індексацію в сумі 499 грн. 41 коп. та за ранг в сумі 104 грн. 77 коп. Крім того, відповідачем при звільненні позивача не було здійснено перерахунок компенсації за 4 дні невикористаної відпустки при звільненні із застосуванням коригуючого коефіцієнту за ранг в сумі 5 грн. 39 коп.

Узагальнюючи вище наведене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції щодо протиправної дій бездіяльності апеляційного суду Черкаської області в частині нарахування та перерахунку заробітної плати ОСОБА_2 за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану ОСОБА_2 відпустки при звільненні та стягнення з апеляційного суду Черкаської області на користь ОСОБА_2 недоплаченої суми заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 609,57 грн.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Стаття 117 вказаного Кодексу передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Виходячи з встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваного наказу, поновлення позивача на посаді, які остання займала перед звільненням, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Період, за яким обчислюється середня заробітна плата визначено розділом ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Так відповідно до п. 3 ч. 2 Порядку № 100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням (30.09.2016) становила: у липні 2016 року - 11123 грн. 89 коп., у серпня 2016 року - 6652 грн. 66 коп., кількість робочих днів за липень-серпень 2016 року становить - 43 дні.

З викладеного слідує, що середньоденна заробітна плата позивача становить 413 грн. 40 коп. (11123 грн. 89 коп. (липень 2016 року) + 6652 грн. 66 коп. (серпень 2016 року) / 43 (кількість робочих днів) = 413 грн. 40 коп.), кількість робочих днів за час затримки (з 03.10.2016 по 09.03.2017) становить 110 днів, тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку позивачу при звільненні за вказаний період становить в сумі 45477 грн.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, загальна сума розрахунку при звільненні позивача повинна була становити 8588 грн. 60 коп., не доплачено позивачу суму заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 609 грн. 57 коп., а отже судом першої інстанції цілком правомірно застосовано принцип співмірності та зменшено за таких обставин розмір відшкодування позивачеві заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, загальна сума розрахунку позивача при звільненні повинна була становити 8588 грн. 60 коп., заборгованість відповідача перед позивачем щодо невиплаченої заробітної плати за час відпустки за період з 04 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року та компенсації за невикористану відпустку при звільненні складає у сумі 609 грн. 57 коп., що становить 7,1% від загальна сума розрахунку позивача при звільненні та як встановлено судом, середній заробіток за весь час затримки розрахунку позивачу при звільненні за період з 03.10.2016 року по 09.03.2017 року становить в сумі 45477, однак підлягають стягненню кошти в сумі 3228 грн. 65 коп., тобто 7,1% від суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (45477 грн. х 7,1% = 3228 грн. 65 коп.).

Вказана правова позиція повністю узгоджується з постановою Верховного Суду України від 27.04.2016 по справі №6-113цс16.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 жовтня 2016 по 09 березня 2017 в сумі 3228,65 грн.

Як вбачається з матеріалів справи повний фактичний розрахунок станом на час розгляду справи з позивачем не проведено, тому судом першої інстанції було правомірно застосовано положення статті 117 Кодексу законів про працю України лише за період з 03.10.2016 по 09.03.2017, тобто по день розгляду вказаної справи судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди у сумі 100 грн., оскільки позивачем не надано доказів перенесених ним душевних страждань, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, пов'язаних з неправомірними діями відповідача та не виплати йому середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні. Позивачем, не надано підтвердження втрат немайнового характеру, на які він посилається, як прояв дійсних негативних наслідків у причинному зв'язку з винністю конкретного суб'єкта публічної адміністрації.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Черкаської області - залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.