Справа № 826/12580/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 квітня 2017 року № 826/12580/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління державної фіскальної служби України у м. Києві
третя особаГоловне управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач), третя особа - Головне управління ДФС у м. Києві, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.03.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що не погоджується з висновками викладеними в Акті перевірки щодо порушення вимог Податкового кодексу України, оскільки висновки Відповідача за наслідками проведеної перевірки щодо порушень Позивачем положень Податкового кодексу України при визначенні суми податку на доходи фізичних осіб є безпідставними, базуються виключно на суб'єктивних припущеннях перевіряючих, які не мають підтвердження належними доказами.

Представник відповідача проти позову заперечував, при цьому посилаючись на те, що ОСОБА_1 до перевірки не надано розрахункові документи, які підтверджують витрати останнього на придбання інвестиційного активу відповідно до договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» від 11.10.2013р. у гр. ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1). За таких обставин, Контролюючий орган просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Третя особа надала до матеріалів справи письмові пояснення, в яких просила суд в позові відмовити у зв'язку з його необґрунтованістю.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

За результатом перевірки складено Акт перевірки від 28.01.2016 р. № 157/26-55-12-01-.

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: п.п. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, пп. 170.2.6 ст. 170 з урахуванням пп. 170.2.1, пп. 170.2.2 ст. 170. Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями (далі - Податковий кодекс України), що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб за 2014р. в сумі 465,00 гривень.

На підставі висновків Акту перевірки Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 28.01.2016 р. №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб всього в сумі 581,25 грн, в т.ч. за основним платежем в сумі 465 грн, штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 116,25 грн.

Не погоджуючись з прийнятим Контролюючим органом податковим повідомлення-рішенням Позивачем подано скарги до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (надалі - ГУ ДФС у м. Києві) та Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України) за результатом розгляду скарги ГУ ДФС у м. Києві 16.05.2016 р. прийнято Рішення №3518/х/26-15-10-02-16, яким податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення та рішенням ДФС України від 04.07.2016 р. №7043/х/99-99-11-02-01-14 залишено без змін податкові повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

Позивач вважає висновки Акту перевірки безпідставними, незаконними та такими, що не відповідають нормам податкового законодавства та фактичним обставинам справи та податкове повідомлення-рішення неправомірним, а тому звернувся до Суду із відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з Акту перевірки та письмових заперечень Відповідача, збільшення грошового зобов'язання та застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах неприйняття контролюючим органом до уваги розписки, складеної між Позивачем і ОСОБА_2 про отримання останнім від позивача 3100 грн, як належного доказу понесення позивачем витрат у вказаній сумі на придбання інвестиційного активу.

На думку Контролюючого органу, оскільки Позивач не надав до перевірки касові документи при готівкових розрахунках через касу/розрахункові документи при безготівкових розрахунках, то що фактично ОСОБА_1 не надано розрахункових документів, що підтверджують витратну частину на придбання інвестиційного активу - частки у статутному капіталі ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» в сумі 3100 грн.

Не погоджуючись з правомірністю та обґрунтованістю зазначених доводів контролюючого органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Під час перевірки встановлено, що відповідно до договору №1 купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» від 28.10.2014р. та договору №2 купівлі-продажу частини частки у статутному капіталі ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІЛОН» від 28.10.2014р. фізична особа - платник податку ОСОБА_1 отримав дохід від операцій з інвестиційними активами (продаж 100% статутного капіталу ТОВ «Фінансова компанія «ФІНІЛОН») у загальному розмірі 6000000,00 грн., а саме, від ТОВ «Українське бюро кредитних історій» в розмірі 5999910,00 грн та від ТОВ «ІСТЕЙТГАРАНТ» в розмірі 90,00 гривень.

Відповідно до додатку № 3 до податкової декларації про майновий стан та доходи за 2014р., поданої до ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві 16.04.2015р. фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 задекларовано дохід отриманий від продажу інвестиційного активу в сумі 6000000,00 грн та витрати на придбання інвестиційного активу у сумі 6000000,00 гривень.

На підтвердження понесення витрат у вказаній сумі Позивачем до перевірки надано ряд договорів, та інших документів, серед яких договір купівлі-продажу частки у Статутному капіталі ТОВ «ФК «ФІНІЛОН» від 11.10.2013р. (покупець - ОСОБА_1, продавець - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на суму 3100,00 грн.

З зазначених вище підстав Контролюючий орган прийшов до висновку про не підтвердження Позивачем витрат безпосередньо в сумі 3100 грн. Витрати в сумі 5996900 грн Контролюючим органом під сумнів не ставляться.

Згідно із пп. 164.2.9 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у пп. 165.1.2 і 165.1.40 п. 165.1 ст.165 цього Кодексу.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку регламентується пп.170.2.2, пп. 170.2.6, п. 170.2. ст.170 Податкового кодексу України, яким встановлено, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного року, який оподатковується за ставкою, встановленою п. 167.1. статті 167 вищевказаного кодексу, тобто -15%, 17%.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного податкового року зменшена на суму інвестиційних збитків, понесеним платником податку протягом такого року (ст.170 Податкового Кодексу України). Інвестиційний .прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат податку на придбання такого активу.

Згідно пп.170.2.1., п. 170.2. ст.170 кодексу України - облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку являється календарний рік.

Підпунктом 170.2.2 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу встановлено, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Згідно з пп.170.2.6 п. 170.2 ст.170 Податкового кодексу України до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Документами, що підтверджують фактично понесені витрати на попереднє придбання інвестиційного активу фізичною особою - платником податку, є договори купівлі-продажу корпоративних прав, касові документи при готівкових розрахунках через касу або розрахункові документи при безготівкових розрахунках.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розписки від 12.10.2013 р. ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_3, виданий Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області) отримав від ОСОБА_1 (паспорт ТТ номер 047363, виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві) в якості оплати, згідно договору (б/н) від 11.10.2015 р. купівлі-продажу частки в Статутному капіталі ТОВ «ФК «Фінілон», суму в розмірі 3100 грн.

Частиною першою статті 147 Цивільного кодексу України передбачено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.

Відповідно до частини першої статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір про закупівлю, який укладається відповідно до Закону України «Про здійснення державних закупівель», на вимогу замовника підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Главою 48 Цивільного кодексу України визначені загальні умови та порядок виконання зобов'язань.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 545 Цивільного кодексу України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Частиною першою статті 655 зазначеного Кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Спірні правовідносини не підпадають під сферу дії Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. № 637, яке визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

Адже відповідно до пункту 1.2 цього Положення касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов'язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Тобто готівкові розрахунки між двома фізичними особами поза межами підприємницької діяльності не підпадають під визначення касової операції у розумінні наведеної норми, а тому не можуть опосередковуватися складенням касових документів, передбачених цим Положенням.

Таким чином, розписка про одержання продавцем коштів від Позивача є борговим документом, що належним чином засвідчує факт оплати Позивачем придбаних ним корпоративних прав, а відтак слугує документальним підтвердженням витрат позивача, понесених у зв'язку з придбанням спірного інвестиційного активу.

Враховуючи викладене, Суд вважає незаконним донарахування Позивачеві оспорюваної суми податку з доходів фізичних осіб, внаслідок чого податкове повідомлення-рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 11.03.2016.

3. Стягнути з Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) судові витрати в сумі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук