Справа № 826/13295/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2017-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 квітня 2017 року 14:55 № 826/13295/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б. при секретарі судового засідання Левкович А.С., розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Власний захист"
доДержавної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення та

податкової вимоги

за участю представників сторін:

від позивача: Цибіков Олександр Олександрович

від відповідача: Бездольна Анастасія Олександрівна

Відповідно до частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 25.04.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Власний захист" (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач), в якому просить , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2016 року, прийняте ДПІ у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві; визнати неправомірною та скасувати податкову вимогу №546-16 від 21.01.2016 року прийняту ДПІ у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачем безпідставно та необґрунтовано складено висновки і відомості акту перевірки про порушення податкового законодавства, на підставі яких Відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення та податкову вимогу.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представником Відповідача подано письмові заперечення на адміністративний позов, в яких він заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції в Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Власний захист" щодо подання декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 р.

За результатами вказаної перевірки складено Акт від 27.07.2016 року №4296/26-56-12-04-29/39439294 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено, що Позивачем порушено термін сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки Контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.08.2016 року №, яким за затримку сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 252000,00 грн. Товариство зобов'язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 50400,00 грн.

Крім того, Контролюючим органом винесено 21.01.2016 р. податкову вимогу, якою нараховано пеня в сумі 61142,79 грн.

Позивач вважає, що Відповідачем спірні рішення винесені неправомірно, а тому звернувся до Суду із відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.03.2015 р. Позивачем подано до Контролюючого органу Податкову декларацію на прибуток підприємства річну за 2014 р., в рядку 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 10+рядок 11+рядок12-рядок13)» зазначено суму 252252,00 грн.

В додатку ЦП звітний (податковий) період 2014 р. відображено наступні показники: рядок 01 «Дохід від продажу та інших способів відчуження цінних паперів ((сума рядків 01.1 - 01.11) рядок 01.12 + 01.13 + рядок 01.14)» зазначена сума 20001000,00 грн.; в рядку 02 «Витрати, пов'язані з придбанням цінних паперів ((сума рядків 02.1 - 02.11) - рядок 02.12 + рядок 02.13 + рядок 02.14)» зазначена сума 19999600,00 грн.; рядок 04 «Фінансовий результат від продажу та інших способів відчуження цінних паперів (рядок 01 - рядок 02 - рядок 03) зазначена сума 1400,00 грн. та відповідно рядок 05 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 04 (у разі позитивного значення) х104/100)» відображена сума 252,00 грн.

Як вбачається з додатку до декларації на прибуток підприємства за 2014 р. дохід Товариства в 2014 р. склав 1400,00 грн, з якого необхідно сплатити податок на прибуток в розмірі 252,00 грн., проте, в декларації була зазначена сума 252252,00 грн, на думку Суду в даному випадку є технічна помилка, оскільки сума 252252,00 грн., фактично є дублювання суми 252 грн (два рази).

Позивачем 13.11.2015 р. подано до Контролюючого органу уточнюючу декларацію на прибуток підприємства річну за 2014 р., в якій в рядку 14 «Податок на прибуток за звітний (податковий) період (рядок 10+рядок 11+рядок12-рядок13)» зазначено суму 252,00 грн., а в рядку 27 «Збільшення (зменшення) податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється (позитивне (від'ємне) значення (рядок 19 - рядок 19 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, яка уточнюється)) або рядок 27 таблиці 2 додатка ВП до рядків 27 - 30, 32 - 34, 36 - 38 Податкової декларації з податку на прибуток підприємств (+, -)» зазначена сума 252000,00 грн.

Суд звертає увагу, що Позивачем подано уточнюючу декларацію до проведення Контролюючим органом перевірки та самостійно виправлено описку в рядку 14 декларації на прибуток підприємства річну за 2014 р.

Відповідно до п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Статтею 49 Податкового кодексу України передбачено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з пп. 49.18.2 п. 49.18. ст. 49 Податкового кодексу України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому чисті в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 152.1 ст. 152 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, від податкової бази, визначеної згідно зі статтею 149 цього Кодексу. Податок, отриманий від діяльності, яка підлягає патентуванню відповідно до розділу XII цього Кодексу, підлягає сплаті до бюджету в сумі, яка визначена відповідно до цього розділу, і зменшена на вартість придбаних торгових патентів на право провадження такого виду діяльності.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, Позивачем було своєчасно сплачено податок на прибуток в розмірі 252,00 грн., який було відображено в додатку ЦП звітний (податковий) період 2014 р.

Відповідно до частини 1 пункту 50.1 статті 50 Податкового Кодексу України, в разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно частини 3 пункту 50.1 статті 50 Податкового Кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Так, відповідно до Методичних рекомендацій щодо приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності платників податків в органах ДПС України, затверджених наказом ДПС України від 14.06.12 р. № 516, за відсутності зауважень до оформлення податкової звітності вона реєструється і вважається прийнятою. Обробка та занесення інформації до електронних баз виконується підрозділом приймання та обробки податкової звітності, у разі відсутності зазначеного підрозділу - підрозділами, на які покладено цю функцію. За відповідність інформації у базах податкової звітності даним податкових документів, наданих платником податків на паперових (електронних) носіях, несуть відповідальність підрозділи, що приймають податкову звітність.

Як вбачається з матеріалів справи, зауваження щодо уточнюючої декларації Позивач з податку на прибуток за 2014 рік (внесення виправлення в рядок 14 відображено суму 252 грн.), відповідно до п.49.11 ст.49 ПКУ до Позивача не надходило від Контролюючого органу.

Тобто, Податковим кодексом України не передбачено у даному випадку відповідальності та застосування штрафних санкції, а тому застосування штрафних санкції Контролюючим органом є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2016 року, прийняте ДПІ у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Аналогічна позиція викладена в Ухвалах Вищого адміністративного суду України від 14.03.2017 р. по справі № К/800/29270/16, від 12.04.2017 р. по справі К/800/39981/13.

В частині позовних вимог щодо визнання неправомірною та скасувати податкову вимогу №546-16 від 21.01.2016 року прийняту ДПІ у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві, Суд зазначає наступне.

Відповідач в запереченнях на позовну заяву зазначає наступне: «Позивач уточнюючи декларацію з податку на прибуток від 19.06.2015 р. № фактично зменшив суму податкового зобов'язання у розмірі 252000,00 грн., оскільки, сума податкового боргу (без врахування штрафних санкцій та пені) погашена. Однак, на виконання вимог п. 129.1.1 Позивачу нарахована пеня у розмірі 61142,79 грн., оскільки, пеня нараховується після закінчення встановленого цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу нараховується пеня.».

Як вже було встановлено Судом, сума в розмірі 252000,00 грн. була помилково зазначена Позивачем в податковій звітності, яка виправлена платником податків самостійно, а отже в даному випадку твердження Відповідача, що сума в 252000,00 грн. є погашеним боргом, вважається Судом необґрунтованим, оскільки у Позивача відсутній борг на спірну суму.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання неправомірною та скасувати податкову вимогу №546-16 від 21.01.2016 року прийняту ДПІ у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Суду, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість прийняття спірних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 09.08.2016 року, прийняте ДПІ у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві.

3. Визнати неправомірною та скасувати податкову вимогу №546-16 від 21.01.2016 року прийняту ДПІ у Подільському районі Головного Управління ДФС у місті Києві.

4. Стягнути з Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Власний захист" () судові витрати в сумі 2756,00 грн. (Дві тисячі сімсот пядесят шість гривень 00 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук