Справа № 2-а-5762/10/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 р.Справа № 2-а-5762/10/1570

Категорія:3.7.2Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області про скасування постанови про застосування фінансових санкцій №089955 від 10.03.2010 року,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області про скасування постанови про застосування фінансових санкцій №089955 від 10.03.2010 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рейдова перевірка позивача була проведена працівником Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області з порушенням порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою КМУ №1567 від 08.11.2006 року а саме: в порушення п. 16 рейдова перевірка проводилась працівником Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області одноособово без предявлення позивачу завдання на перевірку; в порушення ч. 2 п. 20 позивачу не було вручено один примірник акта про порушення законодавства про автомобільний транспорт; в порушення п. 22 позивачу не було надано на підпис акт за результатами перевірки;

в порушення ч. 2 п. 38 працівником Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області при проведенні перевірки не було предявлено службове посвідчення та завдання на перевірку; в порушення п. 40 позивач був позбавлений права ознайомитися з актом, підписати або відмовитися від його підписання, надати свої пояснення та зауваження щодо змісту акта.

Позивач також вказував, що в порушення вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»до позивача застосовано фінансову санкцію у розмірі, що складає сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що втричі перевищує санкцію вищезазначеної статті.

В звязку з цим позивач вважає, що постанова про застосування фінансових санкцій №089955 від 10.03.2010 року є протиправною і підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дії Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області та її посадових осіб, щодо здійснення перевірки відповідають чинному законодавству України про автомобільний транспорт. Акт перевірки транспортного засобу ОСОБА_2 та постанова про застосування до нього фінансових санкцій складені у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», Закону України «Про автомобільний транспорт»та діючого законодавства України, та ні яким чином не порушують прав позивача, відповідають вимогам діючого законодавства України, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити у повному обсязі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішення ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, просить постанову від 05 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає постанову суду першою інстанції ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, не погоджується з висновками суду першої інстанції, а також вважає, що застосування фінансової санкції втричі перевищує норму Закону.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 03.12.2008 року за № 2 006585 Виконавчим комітетом Білгород Дніпровської міської ради Одеської області зареєстровано фізичну особу підприємця ОСОБА_2.

24.02.2010 року державними інспекторами відділу державного контролю Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області ОСОБА_3 та ОСОБА_4С у відповідності до завдання на перевірку №009593 від 19.02.2010 року було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом автомобіля марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_2, згідно генеральної довіреності ВМО № 434030.

Під час перевірки транспортного засобу надана для перевірки ліцензійна картка АА № 518582 на даний транспортний засіб, видана ОСОБА_2 на тимчасовий реєстраційний талон РРТ 625006, згідно якого власником транспортного засобу є ОСОБА_5. Строк дії тимчасового реєстраційного талону РРТ 625006 закінчився 05.10.2009 року, але переоформлення транспортного засобу або оформлення нового тимчасового реєстраційного талону, позивачем зроблено не було та з заявою про оформлення нової ліцензійної картки ОСОБА_2 не звертався. Але, водночас позивач надав під час проведення для огляду генеральну довіреність ВМО 434030, яка діє до 01.10.2014 року, на підставі якої ОСОБА_2 має право використовувати даний транспортний засіб, а саме: ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Під час проведення перевірки виявлено порушення позивачем вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»№ 2344-ІІІ від 05.04.2001 року, за результатами якого було складено акт № 160190 від 24.02.2010 року. З даним актом позивача ознайомлено, однак від надання письмових пояснень та підписання акту перевірки останній відмовився, що підтверджується записом в акті перевірки «з актом ознайомлений, від підпису відмовився».

Згідно вказаного акту № 160190 від 24.02.2010 року Територіальним управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області прийнято Постанову №089955 від 10.03.2010 року, якою до позивача застосовано фінансові санкції у сумі 1700,00 грн., що складає сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. ОСОБА_2, як вбачається з матеріалів справи, Територіальним управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області було направлено запрошення на розгляд справи від 01.03.2010 року, на якому позивач був присутній та було розяснено щодо застосування стосовно нього фінансових санкцій у сумі 1700,00 грн. Копію даної Постанови було направлено позивачеві 10.03.2010 року за вих. №1042/02, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією поштового повідомлення.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог Закону України «Про автомобільний транспорт»територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області є територіальною одиницею центрального органу виконавчої влади з питань автомобільного транспорту, який забезпечує проведення державної політики на автомобільному транспорті.

Згідно Положення про Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.20004 року №1190, є урядовим органом державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті, що діє у складі Мінтрансзвязку і йому підпорядковується. Основними завданнями Головної державно інспекції на автомобільному транспорті є участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів автомобільним транспортом, а також здійснення відповідно до законодавства ліцензування та контролю у сфері надання послуг з перевезення пасажирів чи вантажів автомобільним транспортом. При цьому, для покладених на неї завдань, може за погодженням з Міністром транспорту та звязку утворювати територіальні органи.

Наказом «Про утворення територіальних органів Головавтотрансінспекцій»№1 від 28.02.2005 року в межах граничної численності працівників Головавтотрансінспеуції утворено територіальні органи без статусу юридичної особи, до яких відноситься і Територіальне управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області, яке здійснювало перевірку автомобільного транспорту марки ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1, водій ОСОБА_2.

Вимогами статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачені документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення:

для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України;

для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ліцензійна картка, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно вимог п. 4.3 «Положення про ліцензійну картку, яка додається до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом загального користування (крім надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі) та до ліцензії з надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі»ліцензійні картки втрачають чинність у разі анулювання або визнання ліцензії, до якої вони були видані, недійсною.

При цьому, згідно до вимог п. 4.4 зазначеного Положення при змінах у реєстраційних документах власних або орендованих транспортних засобів оформлюються нові ліцензійні картки, а попередні втрачають чинність з унесенням до них відповідного запису.

Таким чином, враховуючи те, що, у позивача на момент перевірки була відсутня чинна ліцензійна картка, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно порушення позивачем вимог ст. 39 Закону України «Про автомобільний транспорт»№2344-ІІІ від 05.04.2010 року, а саме: надавання послуг з перевезень пасажирів без оформлення ліцензійної картки.

Пунктом 21 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті встановлено порядок перевірки транспортного засобу, згідно якого у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку складається акт за формою згідно з додатком 3, тобто повинен складатися акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в одному екземплярі, що і було здійснено інспекторами Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області, надання порушнику акту перевірки або другого примірника акту перевірки законодавством України не передбачено.

Відповідно до вимог абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються санкції за надання послуг перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 вказаного Закону, штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Прийнявши до уваги вищезазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність передбаченої законодавством належної ліцензійної картки свідчить про факт неналежного оформлення документів Таким чином, працівники Територіального управління Головної державної інспекції на автомобільному транспорті в Одеській області діяли відповідно до норм чинного законодавства України та фінансова санкція за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосована до позивача в межах, визначених Законом.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду доказав та обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 05.12.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький