Справа № 807/2395/15
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2017 року Справа № 876/2967/17

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Іршавського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, третя особа Закарпатська обласна організація професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Іршавського районного відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області третьої особи Закарпатської обласної організації професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ, поновити на посаді, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що абзацом першим п.9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580- VIII, з наступними змінами та доповненнями, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. В абзаці другому цього ж пункту зазначено, що посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Як передбачено абзацом першим пункту 10 цього ж розділу, працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Згідно з абзацом другим цього пункту указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Наведені пункти набирають чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (опублікований 06.08.2015 року у газеті «Голос України» № 141-142).

Згідно наказу № 248 о/с від 06.11.2015 р., відповідач 2 при звільненні позивача керувався підп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Уряду від 29 липня 1991 року № 114, з наступними змінами та доповненнями.

Відповідно до вказаного підпункту особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Дана норма також кореспондується з порядком, визначеним у п.9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», а саме «призначення за згодою», «пропозиція посад» та «проходження конкурсу».

Таким чином, звільнення зі служби допускається за умови відсутності можливості подальшого використання на службі позивача, шляхом пропозиції посад або проходження конкурсу.

Крім цього апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які докази того, що він відмовився від проходження служби в поліції.

Враховуючи, що Закон України «Про Національну поліцію» опубліковано в газеті «Голос України» 06.08.2015 р., то відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування сплинув 06.11.2015 р.

Отже, він міг реалізувати своє право на проходження служби в поліції за умови виявлення такого бажання в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, тобто, починаючи з 06.08.2015 р. по 06.11.2015 р. включно. Однак, Відповідач 2 - управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, видавши наказ № 248 о/с саме 06.11.2015 року до закінчення встановленого Законом України «Про Національну поліцію» тримісячного терміну на виявлення працівниками міліції бажання проходити службу в поліції, незаконно позбавив йогро можливості скористатись своїм правом, наданим законодавством, на проходження служби в поліції. При цьому слід зазначити, що Відповідач 2 письмово попереджав, що він може бути звільненим за скороченням штатів 7 листопада 2016 року, а не 6 листопада, що підтверджується розпискою, яка знаходиться в матеріалах справи.

Крім того, реалізація виявлення бажання, про яке йдеться у пункті 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», повинно гарантуватись відповідним правовим полем та об'єктивними реаліями.

Іншими словами виявлення бажання можливе лише за умови визначеного законодавством порядку щодо переведення та створення державного органу, в який особа має намір переводитись.

Підпункт «з» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ викладено в новій редакції - «у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації» - яка дозволяла перевести його в Національну поліцію.

Нова редакція вказаного підпункту набрала чинності 07.11.2015 року, з моменту опублікування, а звільнення позивача відбулося з 06.11.2015 року, що є передчасним, оскільки на час звільнення не було правового порядку, який би дозволяв йому реалізувати своє право щодо переведення, у відповідності до вимог наведених пунктів розділу XI Закону України «Про Національну поліцію».

Головне управління Національної поліції в Закарпатській області, згідно з виписки Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, було створено 07.11.2015 року, а відтак, своє бажання з приводу проходження служби в поліції апелянт міг реалізувати лише після створення згаданого органу.

Також апелянт зазначає, що відповідно до правової позиції Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v.Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при вивільненні працівників міліції (зокрема, створення територіальних органів впродовж місяця, з дня набрання чинності згаданим Законом), то вона зобов'язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

В іншому випадку, що має місце у спірних правовідносинах, держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Згідно п.14 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» до створення, укомплектування спеціально підготовленими поліцейськими та забезпечення функціонування на всій території України патрульної поліції тимчасово, до 31 грудня 2016 року, дозволяється функціонування в складі поліції державної автомобільної інспекції та підрозділів громадської безпеки, на які покладаються обов'язки з охорони публічного порядку та забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція.

Служба дільничних інспекторів міліції, в якій працював позивач, і являється підрозділом громадської безпеки, якому дозволяється функціонувати в складі поліції щонайменше до 31 грудня 2016 року, тобто саме підрозділи громадської безпеки, у відповідності з вказаним Законом тимчасово не ліквідуються, а продовжують функціонувати і працівники цих підрозділі працюють у складі поліції.

Тому, звільнення його за п.64 пп. «г» (через скорочення штатів) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» є незаконним, тим більше, що його посада не скоротилась і її на даний час посідає інший працівник , який так само працював в Іршавському РВ УМВС України в Закарпатській області, але по невідомим причинам через скорочення штатів звільненим не був, а сам сектор дільничних інспекторів міліції, як підрозділ громадської безпеки, не ліквідований.

При звільненні не враховано, що він має вищу юридичну освіту, певний досвід роботи на посаді дільничного інспектора міліції, пройшов курсу підвищення кваліфікації, має статус учасника бойових дій в зоні АТО, де в червні 2015 року, проходив службу.

Листом № 2/В-5 від 23 листопада 2015 року голова ліквідаційної комісії УМВС України в Закарпатській області Князев С.М. повідомив, що відповідно до протоколу оперативної наради при т.в.о. начальника Іршавського районного відділу УМВС України в Закарпатській області від 06.11.2015 року № 47, довідки-обгрунтування райвідділу та протоколу комісії УМВС № 12 від 06.11.2015 року позивача не рекомендовано для проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Закарпатській області з причин систематичного порушення службової та виконавської дисципліни.

Апелянт зазначає, що таке посилання не відповідає дійсності, оскільки ніякого порушення, а тим більше систематичного, службової та виконавської дисципліни за час проходження служби в Іршавському РВ УМВС України в Закарпатській області в 2015 році він не допускав, до дисциплінарної відповідальності за вказаний період не притягався, на протязі року щомісячно отримував премії за свою роботу, що підтверджується розрахунковим листом. Крім цього, саме в 2015 році він отримав чергове звання.

На підставі наведеного просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позов.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом з'ясовано, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 25 червня 2012 року. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ» було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі УМВС України в Закарпатській області. У відповідності до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» було визначено такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС.

Судом встановлено, що 07.09.2015 року позивача було повідомлено про те, що його посада підлягає скороченню з 07.11.2016 року. Управлінням кадрового забезпечення УМВС України в Закарпатській області 05.11.2015 року за вих. №2/2700 на ім'я голови Закарпатської обласної організації профспілки атестованих працівників ОВС Менджулу В.І. був направлений лист яким було скеровано для погодження список працівників які підлягають звільненню через скорочення штатів (реформування системи МВС). За результатами розгляду вищевказаного листа президія Закарпатської обласної організації професійної спілки атестованих працівників органів внутрішніх справ України постановила - надати згоду УМВС України в Закарпатській області на звільнення з ОВС за п.64 п.п. « г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів) працівників УМВС України в Закарпатській області, згідно списку в тому числі позивача. Протоколом оперативної наради при в.о. начальника Іршавського РВ УМВС України в Закарпатській області підполковника Огняник Ю.В. від 06.11.2015 року №47 «Про перехід на службу в національну поліцію України працівників Іршавського РВ УМВС України у зв'язку з набранням чинності 07.11.2015 року Закону України «Про національну поліцію» ухвалено - у зв'язку із перебуванням у групі ризику СПЗ УКС УМВС України в Закарпатській області, систематичним порушенням службової дисципліни та виконавської дисципліни, ігнорування вказівок безпосередніх керівників та керівництва райвідділу, слабкі ділові та моральні якості дільничого інспектора міліції СДІМ Іршавського РВУ МВС лейтенанта міліції ОСОБА_1 - не рекомендувати даного працівника для зарахування до штатів національної поліції України.

Згідно протоколу засідання кадрової комісії Управління МВС України в Закарпатській області № 12 від 06.11.2015 року «Про звільнення зі служби (роботи) з органів внутрішніх справ працівників УМВС України в Закарпатській області через скорочення штатів відповідно до пунктів 9,10 11Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, згідно з пунктом 8 розділу IX Закону України «Про Національну поліцію» та пунктом 1 статті 40 КЗпП України вирішили за погодженням із Закарпатською обласною організацією профспілки атестованих працівників ОВС України, звільнити зі служби старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 Наказом начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 06.11.2015 р. № 248 о/с старшого лейтенанта ОСОБА_1 (М-142177), звільнено з посади дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Іршавського районного відділу УМВС України в Закарпатській області за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що 02 липня 2015 року прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIІI, яким передбачено утворення Національної поліції України як центрального органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку та діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 641 вирішено утворити Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 р. № 730 утворено, як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у в тому числі Головне управління Національної поліції у Закарпатській області, а також ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ, у тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області

Відповідно до пункту 8 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів (пункт 10 Розділу XI Закону № 580-VIІI).

Згідно пункту 8 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, в тому числі позивач, попереджені про наступне звільнення через скорочення штатів в силу цього Закону.

Закон України «Про Національну поліцію» опубліковано в газеті «Голос України» 06.08.2015 р., відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування сплинув 06.11.2015 р.

Суд вірно вважав, що оскільки спеціальним Законом не оговорено строк попередження працівників міліції про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, то працівники відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України повинні бути попереджені не пізніше ніж за два місяці.

В Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про Національну поліцію» зазначено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів, тобто працівники вважаються попередженими про наступне скорочення Законом, а тому необхідності персонального попередження про наступне скорочення працівників у органу міліції не було.

Пунктом 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, а пунктом 11 цього Положення передбачено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 07.08.2015 року по 06.11.2015 року з рапортом щодо звільнення з ОВС в порядку переведення до поліції та з заявою про прийом на службу в поліцію не звертався, такі документи на адресу вищевказаних органів не надходили та не реєструвалися.

Також в судовому засіданні будь-яких належних доказів щодо продовження служби в Національній поліції ОСОБА_1 не подав.

Згідно із пунктом 10 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах

Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є безпідставними, а тому не підлягають задволенню.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2016 року по справі № 807/2395/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.В. Ільчишин

Т.І. Шинкар

Повний текст виготовлений 23.05.2017 року