Справа № 554/896/17
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 р. Справа № 554/896/17
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В. ,

за участю секретаря судового засідання ГородовоїА.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 01.03.2017 по справі № 554/896/17

за позовом ОСОБА_1

до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА

В лютому 2017 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - відповідач, Полтавське ОУПФУ Полтавської області), в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати та відмови в перерахунку пенсії; скасувати рішення Полтавського ОУПФУ Полтавської області від 20.01.2017 року № 2 щодо припинення виплати йому пенсії; зобов'язати відповідача відновити з 01.04.2015 року виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції №1789-XII); зобов'язати відповідача здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату йому пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції №1789-XII на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 12.01.2017 року №18-9 вих-17 без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум.

Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 березня 2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що на час звернення позивача за перерахунком пенсії Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт, який визначає умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури не прийнято, у зв'язку з чим відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача та ставить під сумнів правомірність виданої позивачу довідки для перерахунку пенсії № 18-9/вих17 від 12.01.2017.

Позивач надав заперечення на апеляційну скаргу, виклав свій погляд на обставини справи, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись своєчасно та належним чином. Позивач просить розглядати справу без його участі.

Неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання 16.05.2017 за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Полтавському ОУПФУ Полтавської області та йому призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону Україну "Про прокуратуру" з 20.01.2009. Позивач продовжує трудову діяльність в органах прокуратури, що підтверджується копією трудової книжки та не заперечується сторонами у справі (а.с. 16-20).

В січні 2017 року позивач звернувся до Полтавського ОУПФУ Полтавської області із заявою про перерахунок раніше призначеної йому пенсії за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у зв'язку з підвищенням посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців органів прокуратури згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (далі - Постанова № 1013), на що відповідачем листом № 29/К-17 від 02.02.2017 відмовлено в здійсненні перерахунку пенсії, у зв'язку з тим, що на час звернення за перерахунком пенсії (січень 2017 року) ч. 13 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" втратила чинність та Кабінетом Міністрів України не прийнято нормативно-правового акту, який визначає умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури (а.с.13).

Крім того, Рішенням Полтавського ОУПФУ Полтавської області від 20.01.2017 ОСОБА_1 з 01.04.2015 із посиланням на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02.03.2015 припинено виплату пенсії на час роботи на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про прокуратуру" та вказано, що після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону буде поновлено (а.с.14).

Не погодившись із відмовою відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорських працівників та припиненням виплати пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру", позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та вказав, що відсутність відповідного нормативно-правового акту Кабінету Міністрів України, який би регулював умови та порядок перерахунку пенсій, не може бути підставою для відмови в призначенні особі пенсії. Суд першої інстанції виходив з того, що відмова в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку Урядом (справа "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014 року) була розцінена Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 51-56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі "Бутченко проти України" (заява №38677/06 від 24.07.2014 року), у якій констатовано, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги. Тому відмова в призначенні пенсії з посиланням на вказану підставу є неправомірною.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірним у вказаній справі є правомірність дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії, призначеної позивачу за Законом України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 №1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ) на підставі довідки про заробітну плату від 12.01.2017 року №18-9 вих-17, та правомірність дій Полтавського ОУПФУ Полтавської області щодо припинення виплати позивачу пенсії з 01.04.2015.

У відповідності до ч.13 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Разом з тим, Законом України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" внесено зміни до ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та частину 18 викладено у такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України". Вказані зміни набули чинності з 01.01.2015.

15 липня 2015 року набув чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) згідно Розділу ХІІ Прикінцевих положень якого визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом положення Закону №1789-ХІІ, крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46 2, статті 47, частини першої статті 49, частини п'ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50- 1, частини третьої статті 51 2, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом), статті 55 щодо посвідчення працівника прокуратури, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок пенсії (січень 2017 року) частини 13 та 18 статі 50-1 Закону №1789-ХІІ втратили чинність.

Відповідно до частини 19 статті 86 Закону № 1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, тобто вказаний Закон не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

На час звернення за перерахунком пенсії нормативно-правових актів, які регулювали умови та порядок перерахунку пенсій не прийнято. Отже, законодавець встановивши право на перерахунок пенсії працівникам прокуратури, не визначив умови та порядок її перерахунку, що позбавляє можливості пенсійному органу здійснити перерахунок у встановленому порядку.

З огляду на те, що позивач звернувся із заявою про здійснення перерахунку пенсії в січні 2017 року, а ст. 86 Закону № 1697-VII на той час не містила норми, яка б передбачала таку підставу для перерахунку пенсії, як підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі.

Зміни, внесені Законом України № 76 від 28.12.2014 року до ч. 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХII та ч. 20 ст. 86 Закону № 1697-VII, неконституційними у встановленому порядку не визнавались і не скасовувались.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки відповідач є територіальним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, він не мав підстав здійснювати перерахунок пенсії позивачу на умовах та в порядку, закріплених нормою, що втратила чинність, а тому висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії у зв'язку зі збільшенням посадових окладів працівникам прокуратури, не ґрунтується на нормах діючого закону, чим порушено принцип законності, закріплений статтею 9 КАС України.

З урахуванням норм діючого законодавства та обставин справи, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що при перерахунку пенсії позивачу відповідач повинен був керуватися ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, що діяла на час призначення пенсії ).

Колегія суддів також вважає помилковим посилання суду першої інстанції на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014 року та у справі "Бутченко проти України" (заява №38677/06 від 24.07.2014 року, враховуючи наступне.

Так, у справі "Суханов та Ільченко проти України" заявники скаржилися на невиплату їм державними органами відповідної надбавки до пенсії в розмірі, передбаченому статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", у періоди з 1 січня 2006 року по 9 липня 2007 року та з 1 січня по 22 травня 2008 року.

ЄСПЛ зазначив, що в період з квітня по грудень 2006 року Кабінет Міністрів України мав визначити розмір надбавки до пенсії, яка підлягала виплаті заявникам. Жодного рішення з цього питання не було прийнято. У цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі "Клаус і Юрій Кіладзе проти Грузії" (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року; рішення у справі "Будченко проти України" (Budchenko v. Ukraine), № 38677/06, від 24 квітня 2014 року).

При цьому ЄСПЛ вказав, що у цих справах сама суть права заявників на пенсійне забезпечення та виплати державними органами відповідної надбавки до пенсії в розмірі, передбаченому статтею 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не ставиться під сумнів.

Разом із тим, у справі, що розглядається, чинне законодавство не містить жодних положень, які б надавали позивачу право на перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників прокуратури.

Колегія суддів вважає, що відмова у перерахунку пенсії через неприйняття Кабінетом Міністрів України постанови, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсії, може розглядатися колегією суддів як втручання в права, передбачені статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виключно у випадку коли статтею 86 Закону № 1697, ст. 50-1 Закону № №1789-ХІІ ( в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України") було б передбачено таку підставу для перерахунку пенсії як підвищення заробітної плати відповідних категорій працівників прокуратури.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що станом на час звернення за перерахунком пенсії, право на перерахунок призначених пенсій працівникам прокуратури у зв'язку зі збільшенням розміру заробітної плати не передбачено на законодавчому рівні, а тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в перерахунку пенсії позивачу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо надання оцінки правомірності дій відповідача з питань припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.04.2015, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VIII від 02 березня 2015 року (далі по тексту - Закону № 213-VIII), яким внесено зміни до частини 15 статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ та цю статтю замінено чотирма частинами такого змісту:

"Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII покладено обов'язок на Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

За приписами пункту 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Таким чином, неприйняття спеціальних Законів до 1 червня 2015 року щодо призначення всіх пенсій автоматично скасовує всі норми щодо призначення пенсійного забезпечення зазначених осіб, зокрема тих, які мали право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Оскільки Закон № 213-VIIІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 1789-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до цього Закону.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 травня 2016 року у справі №21-948а16 (у справі щодо припинення виплати пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з аналогічних підстав).

Також колегія суддів враховує, що обмеження, передбачені Законом № 213-VIII, були встановлені законодавцем лише для окремих категорій осіб, у зв'язку з чим слід звернути увагу на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі "Фабіан проти Угорщини" (справа щодо відмови державою у виплаті пенсії працюючому на державній службі пенсіонеру; заява № 78117/13, остаточне рішення від 15.12.2015) ЄСПЛ зазначив, що відмінність у ставленні є дискримінаційною в світлі статті 14 Конвенції, якщо вона "не має об'єктивного та розумного обґрунтування", тобто, якщо вона не переслідує "легітимну мету" або якщо немає "розумного співвідношення між засобами, що застосовуються, та метою, що переслідується". Більше того, договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення. Суд вважає, що різне трактування пенсіонерів, що працюють в державному і приватному секторах, з однієї сторони, і між різними категоріями державних службовців, з іншої сторони, щодо права на продовження отриманні пенсії за віком, де заявник став жертвою, не ґрунтується на будь-якому "об'єктивному і розумному виправданні", навіть беручи до уваги певну свободу розсуду, що надається договірним сторонам в цій області.

ЄСПЛ зазначив, що Уряд не висунув жодного переконливого аргументу - жодних аргументів взагалі - на користь обмеження сфери дії поправки до тих категорій державних службовців, які перераховані в законі, замість того, щоб охопити всі категорії державних службовців. Заявник вказав, - і це не було спростовано урядом - що пенсіонери, які обіймають посади міністрів уряду або мерів були звільнені від обмежень. З точки зору скорочення державних витрат, Суд не може побачити жодного обґрунтування цієї відмінності в ставленні і вважає, що державні службовці, які не охоплені поправкою, знаходяться в аналогічній ситуації, як заявник. Більше того, відносно іншого положення передбачуваної дискримінації, тобто різниці в ставленні до державної і приватної сфер, Суд вважав, що, хоча тільки перша група схильна до отримання подвійного доходу з державних джерел, основний аргумент, висунутий урядом (а саме, що жодна пенсія не повинна виплачуватися працюючим особам, оскільки вони не потребують заміну заробітної плати) фактично повинна в рівній мірі стосуватися і тих пенсіонерів, які працюють у приватній сфері та отримують заробітну плату. Якщо дивитися з цієї точки зору, пенсії, що виплачуються пенсіонерам, які зайняті у приватній сфері, також можна розглядати як надлишкові державні витрати. Ці дві групи пенсіонерів, з цієї точки зору, знаходяться в аналогічній ситуації.

Провівши системний аналіз норм чинного законодавства та дослідивши обставини справи, враховуючи вищевказане рішення Європейського суду з прав людини, колегія суддів дійшла переконання, що законодавцем було встановлено відмінність між різними категоріями працюючих пенсіонерів (зокрема державної та приватної сфери) щодо обмеження виплати пенсії. Такі відмінності у ставленні колегія суддів вважає дискримінаційними в світлі статті 14 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Таким чином, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 24 травня 2016 року у справі №21-948а16, колегія суддів вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання відповідача відновити виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції №1789-XII) з 01.06.2015.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Полтавського ОУПФУ Полтавської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1, зобов'язання відповідача здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції №1789-XII на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 12.01.2017 року №18-9 вих-17 без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум та в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача відновити з 01.04.2015 по 31.05.2015 виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції №1789-XII) з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 01.03.2017 по справі № 554/896/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1, зобов'язання Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції №1789-XII на час призначення пенсії) в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати зазначеної у довідці прокуратури Полтавської області від 12.01.2017 року № 18-9 вих-17 без обмеження її максимального розміру та здійснити відповідні виплати з урахуванням виплачених сум та в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити з 01.04.2015 по 31.05.2015 виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції №1789-XII) з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 01.03.2017 по справі № 554/896/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Зеленський В.В. Пянова Я.В.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 18.05.2017.