Справа № 200/2668/17(2а/200/470/17)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2017 рокусправа № 200/2668/17(2а/200/470/17)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Мельника В.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління реклами Дніпровської міської ради

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом депутата Дніпровської міської ради 7 скликання ОСОБА_1 Ісаєвича до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасувати розпорядження Дніпропетровського міського голови від 21 листопада 2016 року №909-р «Про затвердження Тимчасового положення про управління реклами Дніпровської міської ради», -

ВСТАНОВИВ :

Депутат Дніпровської міської ради 7 скликання ОСОБА_1 Ісаєвич, звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпропетровського міського голови від 21 листопада 2016 року №909-р «Про затвердження Тимчасового положення про управління реклами Дніпровської міської ради».

Разом з позовною заявою, позивачем було заявлено клопотання про забезпечення адміністративного позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року клопотання про забезпечення позову задоволено.

До вирішення спору по суті зупинено дію розпорядження Дніпропетровського міського голови від 21 листопада 2016 №909-р «Про затвердження Тимчасового полодження про управління реклами Дніпровської міської ради».

До вирішення спору по суті заборонено Дніпровському міському голові приймати (виносити) аналогічні (подібні) за змістом розпорядження.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, Управління реклами Дніпровської міської ради звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм процесуального права просило оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи клопотання про забезпечення адміністративного позову суд першої інстанції дійшов до висновку про існування ризику спричинення позивачу збитків до ухвалення рішення в справі та те, що для відновлення прав, свобод та інтересів, позивачу буде необхідно докласти значних зусиль та витрат.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм права з огляду на нижченаведене.

Відповідно до вимог ст. 117 КАС України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 117 КАС України суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржується. Також адміністративний позов може бути забезпечено шляхом заборони вчиняти певні дії.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 118 КАС України, клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору у даній справі є розпорядження Дніпропетровського міського голови від 21 листопада 2016 року №909-р «Про затвердження Тимчасового положення про управління реклами Дніпровської міської ради».

Разом з тим, у клопотанні про забезпечення адміністративного позову позивач просить зупинити дію означеного вище рішення та заборонити Дніпровському міському голові до розгляду справи по суті виносити (приймати) аналогічні (подібні) розпорядження.

Таким чином, позивач фактично просить суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин виділених матеріалів справи та аналізу законодавчих норм, колегія суддів дійшла висновку, що, забезпечуючи адміністративний позов в такий спосіб, суд першої інстанції вийшов за межі підстав забезпечення позову, передбачених ч. 1 ст. 117 КАС України, що є неприпустимим.

Проаналізувавши викладені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що позивачем під час подання клопотання про забезпечення адміністративного позову, належним чином не обґрунтовано, чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів, а тому у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, що в силу ст.202 КАС України є підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.6 ч.1 ст.199, ст.202, ст.205, ст.206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління реклами Дніпровської міської ради - задовольнити.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2017 року - скасувати.

У задоволенні клопотання депутата Дніпровської міської ради 7 скликання ОСОБА_1 Ісаєвича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.В. Мельник