Справа № 475/164/17
Суддя: Єгорова Н. І.
Дата ухвалення: 2017-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/164/17
П О С Т А Н О В А

19.05.2017смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Єгорової Н.І.,

при секретареві: Маковецькій Л.А.,

за участю представників: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Доманівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання здійснити нарахування пенсії та провести виплати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3ІВ. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області про визнання протиправною бездіяльність, зобовязання здійснити нарахування пенсії та провести виплати, посилаючись на те, що він є громадянином України , має достатній трудовий стаж , що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» надає право на призначення йому пенсії за віком. Позивач зазначив, що з 1953р. по 04.01.2001 року він проживав на території Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, а потім виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де проживає на даний час . 22.11.2016 року представник позивача звернулася до управління Пенсійного фондуУкраїни в Доманівському районі із заявою про призначення пенсії ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003р. За підписом начальника управління Пенсійного фонду України у Доманівському районі за №363/102 від 28.11.2016р. позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв'язку з тим, що пенсія виплачується лише громадянам України за наявності паспорта громадянина України та документу, який засвідчує фактичне проживання особи на території України . Позивач вважає таку відмову неправомірною та просить суд зобов'язати відповідача призначити йому пенсію за віком та провести її виплату.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 об"єднаного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області проти задоволення позовних вимог заперечував пояснивши суду, що ОСОБА_3 не має правових підстав для призначення йому пенсії, так як він не проживає на території України і не має реєстрації про постійне місце проживання в Україні.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, 05.04.1941р.народження, є громадянином України, про що свідчить копія паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копія ідентифікаційного коду та повідомлення Міністерства закордонних справ України про те, що інформація про вихід ОСОБА_3 з громадянства України згідно з реєстраційними базами відділу громадянства Департаменту консульської служби та закордонних дипломатичних у консульських установ України- відсутня.

В період з 1953р. по 04.01.2001 року ОСОБА_3 постійно проживав на території Мостівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, після чого виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, де проживає на даний час .

Активна трудова діяльність позивача відбувалася в Україні і на час звернення до Пенсійного фонду становила більше 34 років, що підтверджується записами в трудовій книжці та визнається відповідачем. Останній запис в трудовій книзі ОСОБА_3зроблений 26.12.2000року про те, що він звільнений з ЗАТ Українау звязку з переїздом на нове місце проживання. На консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль поставлений 14.02.2001р.

22.11.2016року, представник позивача- Бабанська Н.В. по нотаріальній довіреності, звернулася з заявою до Управлівння Пенсійного фонду України у Доманівському районі про призначення пенсії за віком ОСОБА_3, з необхідним пакетом документів.

Начальник управління Пенсійного фонду України у Доманівському районі своїм рішенням за №363/102 від 28.11.2016р. відмовила у призначенні пенсії ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що пенсія виплачується лише громадянам України, які досягли пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Особа, яка звертається за призначенням пенсії повинна пред"явити паспорт громадянина України, документ, який засвідчує фактичне проживання на території України або посвідку на постійне проживання (реєстрації) в Україні. Так як ОСОБА_3 на день звернення за призначенням пенсії проживає в державі Ізраіль, куди виїхав на постійне проживання, він не надав документ, що засвідчує місце його проживання (реєстрації) в Україні.

Аналізуючи письмові докази по справі, суд вважає відмову у призначені пенсії ОСОБА_3 неправомірною і такою, що суперечить вимогам закону.

Так, відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ч.3 ст. 25 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Частиною 3 статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Частиною 1 статті 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

У той же час, статтею 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 49, ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний Суд України в рішенні від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 визнав такими, що не відповідають Конституції України(неконституційними) положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання (перебування) за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір. Зазначені положення Закону втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

В пункті 3.3 рішення зазначено, що оспорюваними нормами Закону конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Окрім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в України, щодо самого права на отримання пенсії (п.51 рішення).

У пункті 54 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою: статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.2 ст. 8 КАС України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Зважаючи на вищу юридичну силу Конституції України поряд із Законом України «Про пенсійне забезпечення» і більш пізнє прийняття Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Отже, право громадянина на призначення пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні та відсутність на даний час механізму виплати пенсій громадянам, які проживають у країнах, з якими не укладено міждержавних договорів щодо пенсійного забезпечення, оскільки держава, відповідно до конституційних принципів, зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися конституційними правами, у тому числі і правом на пенсійне забезпечення.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1.1 Порядку №22-1, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Згідно з пунктом 2.9 цього Порядку, особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).

Відповідно до матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу стало неподання ним паспорту або іншого документа, в якому засвідчено місце проживання (реєстрації) на території України.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України», встановлено, що документами, які підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон, який видано ОСОБА_3, він є громадянином України, постійне місце проживання якого є держава Ізраїль. Згідно повідомлення Міністерства закордонних справ України, інформація про вихід ОСОБА_3 з громадянства України, згідно з реєстраційними базами відділу громадянства Департаменту консульської служби та закордонних дипломатичних у консульських установ України, - відсутня.

Отже, позивач, як громадянин України, досягший пенсійного віку та маючи трудовий стаж більше 34 років, має право на призначення пенсії за віком.

Проживаючи в Ізраїлі, як громадянин України, ОСОБА_3 має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про неправомірність відмови УПФ України в Доманівському районі №363/102 від 28.11.2016р.у призначенні пенсії з підстав, викладених у письмовому рішенні начальника УПФУ в Доманівському районі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 158 163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати неправомірною відмову Управління Пенсійного фонду України у Доманівському районі Миколаївської області у призначені пенсії за віком громадянину України ОСОБА_3.

Зобовязати Вознесенське обєднане управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області призначити громадянину України ОСОБА_3 пенсію за віком з дати звернення - з 22 листопада 2016р., відповідно до п.1 ч 1 ст.8, ст..45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести її виплату .

Постанова суду набирає чинності після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, яка може бути подана до суду протягом 10 днів з моменту її проголошення.

Апеляційне оскарження проводиться відповідно до ст.186,187 КАС України.

Суддя : ОСОБА_5