Справа № 554/1104/17
Суддя: Микитенко В. М.
Дата ухвалення: 2017-05-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 04.05.2017 Справа № 554/1104/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року

Октябрський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Микитенка В.М., за участю секретаря Різник А.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа управління праці та соціального захисту виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про визнання незаконною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

14.02.2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом (з урахуванням заміненого належного відповідача) до управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про визнання незаконною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №49695358 від 03.02.2017 року.

В обґрунтування своїх вимог послався на те, що при закритті виконавчого провадження державний виконавець не виконав усі дії щодо виконання виконавчого листа Октябрського районного суду м. Полтави №2а-1819/09 від 22.06.2015 року, яким зобов'язано управління праці та соціального захисту виконавчого комітету Шевченківської (Октябрської) районної у м. Полтаві ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти як інваліду 2 групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю та суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2005,2007,2008,2009 роки.

В судове засідання сторони і третя особа не з'явились та надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 22.06.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист №2а-1819/09 від 22.06.2015 року, яким зобов'язано управління праці та соціального захисту виконавчого комітету Шевченківської (Октябрської) районної у м. Полтаві ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 кошти як інваліду 2 групи захворювання, пов'язаного з ліквідацією аварії на ЧАЕС одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю та суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2005, 2007, 2008, 2009 роки.

На підставі зазначеного виконавчого листа відділом примусового виконання рішень управління ДВС головного територіального управління юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження ВП 49695358.

03.02.2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС головного управління юстиції у Полтавській області Запорожець Т.Ю. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст. 39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження».

П.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає в якості однієї з підстав закриття виконавчого провадження: надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

Відповідно до ч.3 ст.63 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Водночас, перелік заходів примусового виконання рішень не є вичерпним (ст.10 ЗУ «Про виконавче провадження).

Нездійснення боржником дій по виконанню рішення зобов'язального характеру не звільняє державного виконавця від покладеного на нього обов'язку вживати всіх передбачених законом заходів для примусового виконання такого рішення, при цьому, накладення штрафів й внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Водночас, в процесі виконання виконавчого листа №2а-1819/09 від 22.06.2015 року державним виконавцем не було вчинено всіх залежних від нього дій та не надано суду належних і допустимих доказів неможливості його виконання.

Разом з тим, відповідно до постанови державного виконавця від 03.02.2017 року виконавче провадження було закінчено не у зв'язку з поверненням виконавчого документу до суду та неможливістю виконати рішення без участі боржника, як передбачено п.11 ч.1 ст.39 та ч. 3 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку із вжиттям державним виконавцем всіх заходів примусового виконання рішення суду.

Частина 1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає наслідком закінчення виконавчого провадження те, що воно не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, оскаржуване рішення фактично позбавляє позивача права на його майно.

Одночасно, основними засадами виконавчого провадження, як і адміністративного судочинства в цілому є дотримання верховенства права та обов'язковості судових рішень (пункти 1-2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.8 КАС України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Право особи на справедливий суд закріплено у статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

У справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року) ЄСПЛ зазначав, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, є безпідставними.

В пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року ЄСПЛ вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

За змістом п.68 рішення ЄСПЛ у справі «Піалопулос та інші проти Греції» від 15 березня 2001 року, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово визнавав порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції у випадках, коли держави, що є учасницями Конвенції, намагалися в окремих випадках використовувати правову казуїстику для того, щоб не виконувати зобов'язання у зв'язку з позбавленням майна приватних осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Таким чином, суд приходить до висновку, що закінчення виконавчого провадження у даному випадку є фактично відмовою виконавця від виконання судового рішення, а відтак оскаржувана постанова є передчасною, протиправною і такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи, що сторони звільнені від сплати судового збору, він підлягає віднесенню на рахунок держави.

Керуючись ст. 6-14, 71, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області про закінчення виконавчого провадження ВП №49695358 від 03.02.2017 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративному суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів.

Суддя В.М.Микитенко