Справа № 2-а-11848/10/1570
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2011-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2011 р.Справа № 2-а-11848/10/1570

Категорія:12.3Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Коваля М.П.,

суддів Потапчука В.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Журкіній І.І.,

за участю: апелянта ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_4 адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, Роздіяльнянського районного відділу Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду із адміністративним позовом до ГУМВС України в Одеській області, Роздіяльнянського РВ ГУМВС України в Одеській області, в якому просив визнати незаконним наказ начальника ГУМВС України в Одеській області № 131 від 26.03.2010 року, поновити його на роботі в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку ОСОБА_5 ГУМВС України в Одеській області з 26.03.2010 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.03. 2010 року по час винесення рішення про поновлення на роботі.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу згідно якої просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги, посилаючись при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони були сповіщені належним чином про час і місце судового засідання, представники прибули до суду та надали свої пояснення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198 та ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права,

Судом першої інстанції встановлено, що 30 січня 2010 року в Іванівському РВ ГУМВС України в Одеській області в журналі РЗПЗ під № 123 зареєстровано повідомлення від чергового фельдшера Іванівської центральної районної лікарні про те, що 30.01.2010 року, приблизно о 04:00 год., до Іванівської центральної районної лікарні за медичною допомогою звернувся гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_6 з діагнозом багаточисльних тілесних ушкоджень. За повідомленням

Іванівської центральної районної лікарні та матеріалів перевірки, 04.03.2010 року прокурором Одеської області порушено кримінальну справу за фактом перевищення службових повноважень та катування за попередньою змовою групою осіб працівниками ОСОБА_5 ГУМВС України в Одеській області за ч.2 ст.365 та ч.2 ст.127 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, заступником начальника ІОС УКЗ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_7 проведено службове розслідування за фактом притягнення до кримінальної відповідальності працівників Сектору карного розшуку ОСОБА_5 ГУМВС України в Одеській області.

В ході службового розслідування встановлено, що 29.01.2010 року до ОСОБА_5 ГУМВС звернувся приватний підприємець ОСОБА_8 з заявою про злочин, повідомивши, що в ніч з 25.01.2010р. на 26.01.2010р. невідомі особи розукомплектували належну йому важку кар'єрну техніку, яка знаходиться в Новодмитрівському кар'єрі. Так, старший лейтенант міліції ОСОБА_9, разом із старшим дільничним інспектором міліції СДІМ ОСОБА_5 ГУМВС майором міліції ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_8, доставили близько 17:00 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_11, до ОСОБА_5, де їх зареєстрували до журналу обліку громадян, запрошених до райвідділу за № 3 та № 4 відповідно. У подальшому старший лейтенант міліції ОСОБА_9 по черзі завів ОСОБА_4 і ОСОБА_11 до свого службового кабінету та опитав по суті заяви ОСОБА_8 При опитуванні ОСОБА_4 і ОСОБА_11 були присутні начальник сектора карного розшуку ОСОБА_5 ГУМВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_12 та оперуповноважений сектору карного розшуку ОСОБА_5 ГУМВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_2 Після опитування ОСОБА_4 та ОСОБА_11 старший лейтенант міліції ОСОБА_9 передав заяву ОСОБА_8 та зібрані матеріали до чергової частини ОСОБА_5, де вони були зареєстровані до журналу за № 289. Згідно записів у журналі обліку громадян, запрошених до ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 перебували у вказаному райвідділі до 18:50 год., після чого були відпущенні додому. 29.01.2010 року, близько 23:00 год., ОСОБА_11 і ОСОБА_4 звернулися до Іванівської ЦРЛ та були госпіталізовані з діагнозом «чисельні забиття тулубу, синці і садна». Інформація про це 30.01.2010 року, близько 01:00 год., надійшла до Іванівського РВ ГУМВС (ЖРЗПЗ від 30.01.2010 № 123). Працівники Іванівського РВ опитали в лікарні ОСОБА_6 і ОСОБА_4, які повідомили, що їх побили працівники ОСОБА_5, вимагаючи від них зізнання у скоєні крадіжки запчастин з техніки у Новодмитрівському кар'єрі. При цьому, за словами ОСОБА_11 і ОСОБА_4, працівники ОСОБА_5 безпідставно застосували до них спецзасіб - наручники, після чого завдали їм чисельні удари ногами, руками та гумовим кийком у різні частини тіла. Крім того, згідно тверджень ОСОБА_11 і ОСОБА_4, працівники ОСОБА_5 катували їх шляхом застосування електричного струму та обмеження доступу повітря внаслідок надівання на голову поліетиленового пакету.

Згідно акту судово-медичного огляду від 27.02.2010 року № 6/6 у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження у вигляді чисельних синців і крововиливів обличчя, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, струс головного мозку, забиття м'яких тканин грудного та поперекового відділів хребта, які відносяться до категорії легких та могли бути спричинені 29.01.2010 року внаслідок дії тупих предметів, можливо кулаків, взуття та гумових кийків. Крім того, на тильній поверхні великих пальців обох рук ОСОБА_4 були виявлені крапкові синці, які могли утворитися внаслідок теплової дії електричного струму в місці контакту з електричними провідниками.

Згідно акту судово-медичного огляду від 27.02.2010 року № 7/7 у ОСОБА_11 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів правого плеча, правого стегна та правого колінного суглобу, забиття м'яких тканин голови, які відносяться до категорії легких та могли бути спричинені 29.01.2010 внаслідок дії тупих предметів, що мають грані (наручники), а також кулаків, взуття.

Опитані начальник сектору карного розжуку ОСОБА_5 ГУМВС України в Одеській області капітан міліції ОСОБА_12 та оперуповноважені цього ж районного відділу капітан міліції ОСОБА_2, старший лейтенант міліції ОСОБА_9, лейтенанти міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 будь-які неправомірні дії у відношенні ОСОБА_11 і ОСОБА_4

О.І. категорично заперечили та пояснили, що ніхто заборонені методи дізнання до вказаних громадян не застосовував, тілесних ушкоджень їм не спричиняв.

24.03.2010 року старший слідчий прокуратури Одеської області ОСОБА_15 в рамках розслідування кримінальної справи № 69, в актовому залі ОСОБА_5 ГУМВС провів слідчу дію - упізнання, в ході якого ОСОБА_11 і ОСОБА_4 вказали на начальника СКР ОСОБА_5 ГУМВС капітана міліції ОСОБА_12, оперуповноважених СКР цього ж районного відділу міліції капітана міліції ОСОБА_2, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_9, лейтенантів міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14, як на осіб, які 29.01.2010 року застосовували до них заборонені методи дізнання.

Так, пунктом 3 висновків службового розслідування запропоновано за грубі порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, ст.ст.12,14 Закону України «Про міліцію», Кодексу честі працівника органів внутрішніх справ, що виразилося у безпідставному застосуванні сили та спецзасобів до запрошених до підрозділу громадян ОСОБА_11 і ОСОБА_4, звільнити з органів внутрішніх справ ОСОБА_2 за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

Колегія суддів, враховуючи специфіку виниклих правовідносин, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.5 Закону України «Про міліцію»встановлено, що міліція виконує свої завдання неупереджено, у точній відповідності з законом. Ніякі виняткові обставини або вказівки службових осіб не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій або бездіяльності міліції. Для забезпечення громадського порядку працівники міліції зобов'язані вживати заходів незалежно від свого підпорядкування.

Приписами ст. 25 Закону України «Про міліцію»встановлено, що працівник міліції самостійно несе за свої протиправні дії або бездіяльність дисциплінарну чи кримінальну відповідальність. Службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов'язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію»передбачено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справи, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справи затверджене Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114.

Відповідно до п.23 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну та кримінальну відповідальність згідно з законодавством.

В свою чергу, сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та ОСОБА_7 працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з положенням ст. 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»встановлені види дисциплінарних стягнень, до складу яких входить звільнення з органів внутрішніх справ, яке відповідно до ст. 14 цього Закону є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно з п.70 Положення, звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться до підполковника міліції, підполковника внутрішньої служби включно начальниками управлінь внутрішніх справ АРК, областей, м.Києва і рівними і рівними їм начальниками, яким таке право надано МВС України.

Відповідно до п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 року № 114, особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Оскільки позивач звільнений за дискредитацію органів внутрішніх справ, судом першої інстанції перевірено, чи дійсно мали місце такі наслідки правопорушення вчиненого позивачем, що суд вірно оцінив як навмисне вчинення дій, які підривають авторитет, імідж та довіру звання службових осіб начальницького складу, до якого відносився позивач та до всієї системи правоохоронних органів.

Таким чином суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо скоєння ОСОБА_2 вчинку, що дискредитує працівника органів внутрішніх справ, що, у свою чергу, є підставою для звільнення саме за п. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, як підстави для скасування постанови суду першої інстанції, щодо необґрунтованого покладення в основу рішення обставин, які підлягають оцінці при розгляді кримінальної справи.

Зокрема, судом дано оцінку фактичним обставинам справи виключно у сфері виниклих спірних правовідносин з приводу звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ за п.66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ

При цьому, судова колегія зазначає, що оскільки позивача звільнено за ст. 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то доведеність чи недоведеність факту скоєння позивачем злочину на законність оскаржуваного наказу про його звільнення не впливає.

Щодо апеляційних доводів із посиланням на Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, судова колегія наголошує на тому, що зазначене не підлягає застосуванню до спірних відносин, про що також зазначив суд першої інстанції, так як позивач вчинив діяння не сумісне з перебуванням на відповідній посаді в органах внутрішніх справ, тому був звільнений за п.66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Судом першої інстанції правомірно відхилені доводи позивача про його не ознайомлення із оскаржуваним наказом та невручення виписки з наказу про звільнення, оскільки 06 квітня 2010 року на адресу ОСОБА_2 від ГУМВС України в Одеській області направлено лист № 9/1115, в якому позивач повідомлявся про звільнення з органів внутрішніх справ та можливість ознайомитися з висновком службового розслідування та наказом. Після звільнення з-під варти 12.11.2010 року позивач 23.11.2010 року отримав трудову книжку та військовий квиток, що підтверджено копією журналу видачі трудових книжок з підписом позивача про отримання зазначених документів.

Щодо заперечень апелянта з приводу його причетності до будь-яких протиправних дій по відношенню до ОСОБА_11 і ОСОБА_4, рівно як і перебування у змові з іншими працівниками міліції, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про вчинення позивачем діяння, яке дискредитує працівника органів внутрішніх справ, з огляду на результат проведеної слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_15 слідчої дії, в ході якої ОСОБА_11 і ОСОБА_4 вказали, серед інших, і на капітана міліції ОСОБА_2, як на особу, яка 29.01.2010 року застосовувала до них заборонені методи дізнання.

При цьому доводи апелянта, які є аналогічними його доводам під час розгляду справи судом першої інстанції, є безпідставними та бездоказовими, оскільки ґрунтуються виключно на ствердженнях самого ОСОБА_2, тому не можуть враховуватись судом в силу приписів ст.71 КАС України, якою запроваджений абсолютний і безумовний обовязок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, на підставі встановлених фактів, судова колегія приходить до висновку про те, що при винесенні спірного наказу № 131 о/с від 26.03.2010 року начальник ГУМВС України в Одеській області діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, а отже позовні вимоги щодо скасування зазначеного наказу, рівно як і похідні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього за робітку за час вимушеного прогулу - є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами.

Таким чином колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає вимоги апелянта безпідставними та таким що задоволенню не підлягають.

Оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 200 КАС України приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови - без змін.

Керуючись ст.ст.196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області, Роздіяльнянського районного відділу Головного управління Міністерства Внутрішніх справ України в Одеській області про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її оголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя М.П. Коваль

Суддя В.О. Потапчук

Суддя Г.В. Семенюк