Справа № 809/538/17
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2017 р. № 809/538/17

12 год. 35 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Бунич Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гоголя В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Івано-Франківської області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

13.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Прокуратури Івано-Франківської області про скасування наказу за №181к від 23.03.2017 року, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вищевказаний наказ підлягає скасуванню, як такий, що прийнятий без правових підстав та з порушенням встановленого порядку притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Позивач заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові та додаткових письмових поясненнях. Зазначив, що оскаржений наказ прийнятий незаконно, за відсутності у його діях порушень чинного законодавства, та без дотримання визначеначеного законодавством порядку. Зокрема вказав, що в порушення положень Закону України «Про прокуратуру» рішення про застосування до нього, як до прокурора, дисциплінарного стягнення прийняте керівником регіональної прокуратури за відсутності відповідного рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів. Суду пояснив, що зазначені в оскаржуваному наказі про звільнення підстави, а саме: систематичне порушення правил прокурорської етики та втручання чи будь-який інший вплив прокурора у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, не відповідають фактичним обставинам. При цьому вказав, що за увесь час проходження служби в органах прокуратури до нього не було застосовано жодного дисциплінарного чи громадського стягнення. Одночасно зазначив, що оголошене наказом прокурора Івано-Франківської області за №19к від 11.01.2017 застереження не є дисциплінарним стягненням, а заходом морального впливу. Крім того пояснив, що на його думку, висловлювання у соціальній мережі Facebook не є публічними і є оціночними судженнями, за висловлення яких відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнений до відповідальності. Водночас звернув увагу суду, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади застосовано до нього неправомірно, без відібрання пояснень не прокурором обласного рівня в порушення визначеного чинними нормативно-правовими актами порядку проведення службових розслідувань. Разом з тим на його переконання, при винесенні наказу відповідачем протиправно не враховано ступінь вини, тяжкість проступку, обставин, що знімають звинувачення, не взято до уваги позитивну характеристику безпосереднього начальника, попередню поведінку, зокрема те, що упродовж 16 років служби в органах прокуратури до нього не було застосовано жодних дисциплінарних стягнень, натомість було тричі заохочено за сумлінну роботу. Зазначив, що дописи у соціальній мережі Facebook здійснював у позаробочий час. Одночасно вказав, що поширював інформацію в соціальних мережах не як прокурор, а як громадянин України. З огляду на викладені обставини, вважає, що визначених чинним законодавством підстав для винесення оскаржуваного наказу не було, а тому останній підлягає до скасування, а його слід поновити на раніше займаній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов просив задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з мотивів, наведених у письмовому запереченні Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2001 року працював в органах прокуратури, з 01.06.2016 року - на посаді прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури (а.с.9-17).

Наказом за №19к від 11.01.2017 року прокурором Івано-Франківської області на підставі висновку від 21.012.2016, за результатами проведеної службової перевірки за порушення вимог ст.19 Закону України «Про прокуратуру», Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури позивачу оголошено застереження про припинення неетичної поведінки та попереджено про застосування до нього дисциплінарного стягнення в разі недотримання основних принципів професійної етики та поведінки (а.с. 51-63).

В судовому засіданні встановлено, що 23.03.2017 року комісією, утвореною відповідно до наказу прокурора Івано-Франківської області від 22.03.2017 за №177к зі змінами, внесеними наказом прокурора Івано-Франківської області за №180к від 23.03.2017, проведено службову перевірку з приводу поширення ОСОБА_1 інформації в соціальних мережах.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії висновку комісії за результатами проведеної перевірки встановлено, що позивач допустив висловлювання, які підривають довіру громадян до органів прокуратури України тому рекомендовано прокурору Івано-Франківської області вирішити питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за систематичне порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, втручання чи будь-який інший вплив прокурора у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності (а.с. 93-109).

При цьому в ході проведення даної перевірки прокурором відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної прокуратури України отримано пояснення від прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_1 (а.с.118-121).

Судом встановлено, що 23.03.2017 року наказом прокурора Івано-Франківської області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" позивача за систематичне порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, втручання чи будь-який інший вплив прокурора у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності звільнено із займаної посади та з органів прокуратури (а.с.110-112).

За наслідками судового розгляду суд не погоджується з правомірністю прийнятого відповідачем наказу з огляду на нижчевикладане.

Відносини щодо проходження публічної служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому у спірних правовідносинах пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, що визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України є Закон України "Про прокуратуру" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того до спірних правовідносин підлягають також застосуванню норми Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), якими передбачено загальний порядок проходження публічної служби.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов'язаний виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

При цьому моральні засади діяльності осіб, які є представниками влади та проходять публічну службу та принципи етики державної служби визначено Правилами етичної поведінки державних службовців, затвердженими Постановою КМУ за №65 від 11.02.2016 року.

Пунктом 7 даних Правил встановлено, що лояльність передбачає: утримання від будь-яких проявів публічної критики діяльності державних органів, їх посадових осіб та коректне ставлення до керівників і співробітників державного органу під час виконання державним службовцем своїх обов'язків.

Згідно пунктів 6 та 7 Резолюції парламентської Асамблеї Ради Європи за №1165 (1998) від 25.12.2008 Публічні фігури - це особи, які займають державні посади і/чи використовують державний ресурс, а також усі ті, хто відіграє певну роль у громадському житті, чи то в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи будь-якій іншій сфері.

Водночас публічні особи повинні усвідомлювати, що особливий статус, який вони мають у суспільстві, у більшості випадків з власної ж волі, автоматично збільшує рівень тиску на їхню приватність.

Проаналізувавши зміст вищевказаних норм суд прийшов до переконання, що право на свободу слова не є абсолютним для осіб, які є представниками влади та проходять публічну службу. Так на відміну від фізичної особи - громадянина, представник державного органу в силу приписів Закону України "Про прокуратуру" та Правил етичної поведінки державних службовців, затверджених Постановою КМУ за №65 від 11.02.2016 року, зобов'язаний висловлювати припущення в коректній формі, а в службових відносинах - уникати безпідставних і категоричних висновків, в тому числі і відносно вищестоящих посадових осіб.

Однак як вбачається з наявних в матеріалах справи та досліджених судом в якості письмових доказів копій скріншотів дописів ОСОБА_1 у соціальній мережі Facebook у діях позивача вбачається порушення Правил етичної поведінки державного службовця, яке полягало в некоректних висловлюваннях в образливій формі, що стосувались безпосередніх керівників та інших посадових осіб органів державної влади та місцевого самоврядування.

Твердження ОСОБА_1, що він здійснював дописи в соціальній мережі не як посадова особа прокуратури, а як фізична особа суд вважає безпідставним в силу того, що позивач є публічною особою, а відтак його висловлювання сприймаються не як приватні, а як твердження представника органу державної влади.

Разом з тим посилання позивача на те, що зазначені в оскаржуваному наказі про звільнення підстави не відповідають фактичним обставинам суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що як вбачається з наявного в матеріалах справи та дослідженого судом в якості письмового доказу оскаржуваного наказу, відповідач прийняв дане рішення керуючись п.п.6, 8 частини 1 статті 43 Закону України "Про прокуратуру", ст.8, п.5 ст.9, ст.ст.10, 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України.

Зокрема відповідно до п.п. 6, 8 частини 1 статті 43 Закону України "Про прокуратуру" прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження в тому числі з підстав систематичного (два і більше разів протягом одного року) або одноразового грубого порушення правил прокурорської етики; втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення. При цьому обов'язкового притягнення прокурора до дисциплінарної чи іншої відповідальності за порушення правил прокуростої етики не вимагається.

Водночас в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 наказом за №19к від 11.01.2017 року прокурором Івано-Франківської області оголошено застереження про припинення неетичної поведінки, що є підтвердженням факту порушення позивачем етичних правил.

Зокрема відповідно до ст. 30 Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури у разі відсутності підстав для юридичної відповідальності працівника прокуратури керівником органу прокуратури до нього може бути застосований такий захід морального впливу, як застереження про припинення неетичної поведінки з попередженням про можливість застосування дисциплінарного стягнення, про що оголошується колективу прокуратури чи відповідного структурного підрозділу та складається протокол.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача систематичного (два і більше разів протягом одного року) порушення правил прокурорської етики.

Крім того як зазначено судом вище, як підставу звільнення позивача органом прокуратури у оскаржуваному наказі зазначено пункт 8 частини 1 статті 43 Закону України "Про прокуратуру", а саме: втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення.

При цьому в загальному мовознавстві під висловлюванням прийнято вважати мовленневий твір, створений мовцем в процесі конкретного мовленневого акту. Водночас термін «мовлення» має кілька значень, одним із яких є «мовлення як результат», що має синонім «текст», який може бути не тільки усним, а й письмовим.

З огляду на зазначене суд не приймає до уваги твердження ОСОБА_1, що публічне висловлювання є різновидом усного, прирівняним до публічного виступу, так як поняття "висловлювання" в змісті Закону України "Про прокуратуру" є поняттям значно ширшим. Разом з тим на переконання суду, висловлювання позивача є публічними, як такі що були звернені до невизначеного кола осіб, оскільки сторінка позивача в соціальній мережі на момент виникнення спірних правовідносин перебувала в загальному доступі.

Суд також відхиляє доводи позивача щодо того, що прокуратурою Івано-Франківської області в порушення чинного законодавства, відповідно до положень якого органом який здійснює Дисциплінарне провадження є Кваліфікаційно-дисциплінарна комісія прокурорів, протиправно проведено таке проводження не уповноваженим на те органом враховуючи наступне.

Так суд відхиляє як безпідставні посилання ОСОБА_1 на приписи статті 44 Закону України "Про прокуратуру", так як згідно розділу XII «Прикінцеві положення» даного Закону норма щодо Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів набрала чинності лише з 15.04.2017, в той час як оскаржуваний наказ прийнятий 23.03.2017 року.

Однак відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин справи відповідачем було допущено порушення порядку та процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, а обраний вид дисциплінарного покарання, на переконання суду, не є обгрунтованим та пропорційним до вчиненого дисциплінарного проступку.

Положеннями ст.49 Закону України «Про прокуратуру» визначено перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути накладені на прокурора, а саме: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.

Відповідно до ст. 9 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарними стягненнями є: догана; пониження в класному чині; пониження в посаді; позбавлення нагрудного знаку "Почесний працівник прокуратури України"; звільнення; звільнення з позбавленням класного чину.

При цьому суд не приймає до уваги, як помилкове, посилання позивача на те, що оскільки Дисциплінарний статут прокуратури України не затверджено у встановленому порядку, то положення даного статуту не мають нормативного характеру.

Зокрема судом встановлено, що Постановою Верховної Ради України від 06.11.1991 року за №1795-ХІІ затверджено Дисциплінарний статут прокуратури України. Дана обставина доказуванню не підлягає згідно ч.2 ст.72 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників прокуратури, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури. Проте в судовому засіданні будь-яких порушень щодо невиконання чи неналежного виконання службових обов'язків у діях ОСОБА_1 як прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури не встановлено.

Одночасно статтею 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України визначено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку.

Відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень сторін, до ОСОБА_1 упродовж 16 років служби в органах прокуратури не було застосовано жодних дисциплінарних стягнень, натомість було тричі заохочено за сумлінну роботу (а.с. 18-19).

Разом з тим згідно з наданою заступником керівника Коломийської місцевої прокуратури радником юстиції Медведчуком Д.П. характеристикою на прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури ОСОБА_1, позивач зарекомендував себе як кваліфікований спеціаліст, сумлінний, відданий роботи працівник, має добру фахову підготовку і постійно працює над підвищенням кваліфікації, до виконання посадових обов'язків ставиться добросовісно і відповідально. ОСОБА_1 до колег по роботі ставиться ввічливо, у спілкуванні тактовний, у колективі прокуратури та серед працівників правоохоронних органів користується авторитетом.

Крім того судом встановлено, що факту спричинення будь-якої шкоди діями позивача інтересам держави, фізичних чи юридичних осіб відповідачем в судовому засіданні не доведено.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що органом прокуратури протиправно не враховано надану безпосереднім начальником ОСОБА_1 позитивну характеристику, відсутність стягнень та наявність заохочень, а в судовому засіданні відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, та в порушення визначеного КАС України принципу презумції неправомірності оскарженого рішення, не доведено правомірності застосування до ОСОБА_1 даного виду дисциплінарного стягнення з урахуванням вищевикладених обставин.

Водночас статтею 11 Дисциплінарного статуту прокуратури України визначено, що прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

Порядок проведення службових розслідувань в органах прокуратури регламентується Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 04.09.2014 № 104 (далі - Інструкція № 104).

Згідно п. 1.2 Інструкції № 104 службове розслідування (перевірка) - комплекс заходів, які проводяться у випадках скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків - кримінальних, корупційних правопорушень, керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмови від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури, а також за фактами порушень виконавської та трудової дисципліни, неправомірного втручання у службову діяльність працівників прокуратури, посягань на їхнє життя, здоров'я та майно, загибелі та в інших випадках передбачених Інструкцією.

Метою службових розслідувань та службових перевірок є повне, об'єктивне і всебічне з'ясування обставин надзвичайних подій, ганебних вчинків та правопорушень, скоєних за участі працівників органів прокуратури, виявлення причин і умов, що їм сприяли, зміцнення службової дисципліни та попередження негідних вчинків серед особового складу (Інструкція).

Відповідно до п. 3.4 Інструкції про призначення службового розслідування (перевірки) уповноваженим керівником органів прокуратури видається розпорядження, у якому визначається склад комісії (голова та члени), підстава, мета та строки його проведення, прізвище, ім'я, по батькові особи, щодо якої проводиться розслідування, та її посада. Копія розпорядження про призначення службового розслідування (перевірки) надається до управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України не пізніше наступного дня після його видання.

Згідно з п.4.1. управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України залучається до проведення службового розслідування у випадках: порушень Присяги працівника прокуратури, вчинених працівниками апарату Генеральної прокуратури України, прокурорами обласного рівня чи їх заступниками; скоєння працівниками прокуратури кримінальних, корупційних правопорушень, інших ганебних вчинків; застосування працівниками прокуратури вогнепальної зброї; дорожньо-транспортних пригод, вчинених за участі працівників прокуратури з тяжкими наслідками.

За змістом п. 2.1 наказу Генерального прокурора України від 22.09.2014 №17 гн до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, слід відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

При цьому суд зазначає, що факт скоєння працівниками прокуратури ганебних вчинків має бути доведений у визначеному чинним законодавством України порядку.

Однак відповідачем при призначенні службової перевірки протиправно не вказано, які саме вчинки ОСОБА_1 слід вважати ганебними та в процесі здійснення такої перевірки, на переконання суду, не доведено скоєння позивачем таких вчинків.

В ході судового розгляду також не знайшли свого підтвердження та не встановлено наявність інших, передбачених п.4.1 вищевказаного Наказу, обставин, що могли б бути підставами для залучення до проведення службового розслідування управління внутрішньої безпеки та захисту працівників прокуратури Генеральної прокуратури України.

З огляду на зазначене суд вважає, що працівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України до проведення вищевказаної перевірки та в подальшому відібрання у позивача письмових пояснень на ім'я Генерального прокурора України було залучено безпідставно, так як відповідно до положень вищевказаної Інструкції службові перевірки щодо підпорядкованих працівників проводять виключно прокурори обласного рівня.

Одночасно відповідно до пояснень ОСОБА_1 при проведенні перевірки головою та членами комісії в порушення вимог п.6.2 р.6 та п.7.6. р.7 Інструкції позивачу не було роз'яснено його права та не повідомлено про завершення службової перевірки, чим неправомірно позбавлено позивача права оскаржити висновок про результати службової перевірки керівнику, який призначив службову перевірку чи прокурору вищого рівня у десятиденний строк з дня ознайомлення зі змістом висновку.

Так, як вбачається з наявних в матеріалах справи та досліджених судом в якості письмових доказів копій висновку за результатами службової перевірки та наказу за №181к, яким позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури, останні датовані 23.03.2017, що свідчить про те, що дані документи були прийняті органом прокуратури в один день.

Разом з тим зі змісту оскаржуваного наказу та висновку службового розслідування вбачається, що, на думку відповідача, ОСОБА_1 як працівник прокуратури, здійснючи дописи у соціальній мережі та при цьому допускаючи висловлювання, які підривають авторитет окремих працівників та прокуратури загалом, порушив Присягу працівника прокуратури.

Однак суд не погоджується з даним твердженням відповідача з огляду на наступне.

На переконання суду, порушення Присяги працівника прокуратури проявляється виключно у навмисних діях чи бездіяльності особи, тобто свідомого невиконання своїх обов'язків або виконання їх всупереч встановленим приписам за умови, що коло та перелік цих обов'язків чітко визначений законодавством, їх зміст зрозумілий, особа знає про ці обов'язки та зобов'язана діяти саме таким чином, як це передбачено нормативними актами.

Згідно з ст. 46 Закону України «Про прокуратуру» особи, вперше призначені на посади помічників прокурорів, прокурорів управлінь, відділів, слідчих прокуратури, приймають «Присягу працівника прокуратури» такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури».

Прокурор і слідчий підписують текст прийнятої Присяги, яка додається до особової справи. Про прийняття Присяги вноситься запис у трудову книжку. Процедура прийняття Присяги визначається Генеральним прокурором України.

Судом встановлено, що 04.02.2011 року ОСОБА_1 прийняв присягу працівника прокуратури.

Виходячи зі встановленого Законом тексту «Присяги працівника прокуратури», порушення Присяги може проявлятись у наступному: недодержання працівником прокуратури Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; несумлінне виконання службових обов'язків, що не сприяє утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; порушення права і свобод людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; невдосконалення професійної майстерності, непринциповість та нездатність чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» від 09.01.2013 року зазначено, що застереження, які накладають обмеження на вимогу чіткості законодавчих актів, особливо важливі у сфері дисциплінарного права. У контексті дисциплінарного права при оцінці чіткості законодавчих актів має існувати розумний підхід, оскільки загальне формулювання actus reus таких правопорушень є питанням об'єктивної необхідності. У протилежному випадку законодавчий акт не буде всебічно охоплювати питання та вимагатиме постійного перегляду та внесення змін, щоб відповідати новим обставинам, що виникають у практиці. Отже, опис правопорушення у законодавчому акті, який ґрунтується на переліку конкретних видів поведінки, але має загальне та необмежене кількісно застосування, не забезпечує гарантії належного вирішення питання передбачуваності закону. Повинні бути визначені та вивчені інші фактори, що впливають на якість правового регулювання та адекватність юридичного захисту від свавілля.

Однак в судовому засіданні судом не встановлено, а відповідачем, в порушення ч.2 ст.71 КАС України, не доведено наявності в діяннях ОСОБА_1 вищевказаних проступків.

Відповідно до системного аналізу чинного законодавства України така дисциплінарна відповідальність як звільнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Тому при цьому на переконання суду припинення служби в органах прокуратури за порушення присяги є крайнім заходом відповідальності публічного службовця, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а відтак, якщо підставою для припинення публічної служби є порушення посадовою особою служби в органах прокуратури службової дисципліни, неможливість застосування за таке порушення до посадової особи заходів дисциплінарного впливу аж до звільнення, повинно бути мотивовано відповідним чином.

Обов'язковість такого мотивування обумовлена тим, що застосування заходів дисциплінарного впливу до посадових осіб органів прокуратури чітко урегульовано Законом України «Про прокуратуру», Дисциплінарним статутом прокуратури України, який визначає види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, що має наслідком забезпечення належного захисту законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань їх дисциплінарної відповідальності.

Зокрема ст.51 Закону України «Про прокуратуру» визначено виключні підстави для звільнення прокурора з посади, а саме: у разі неможливості виконувати свої повноваження за станом здоров'я; порушення ним вимог щодо несумісності, передбачених статтею 18 цього Закону; набрання законної сили судовим рішенням про притягнення прокурора до адміністративної відповідальності за корупційне правопорушення, пов'язане з порушенням обмежень, передбачених Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції"; неможливості переведення на іншу посаду або відсутності згоди на це у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо нього; припинення громадянства України або набуття громадянства іншої держави; подання заяви про звільнення з посади за власним бажанням; неможливості подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді; ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно ч.3 ст.16 вищевказаного Закону прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади лише з підстав та в порядку, передбаченим цим Законом.

З огляду на зазначене, суд приходить до переконання, що передбачене Дисциплінарним статутом прокуратури України дисциплінарне стягнення у виді звільнення прокурора з посади та з органів прокуратури може застосовуватись лише у випадках, передбачених ст.51 Закону.

Однак як вбачається з наявної в матеріалах справи копії оскаржуваного наказу позивача було звільнено з підстав не передбачених вищевказаною нормою.

Окрім того в вищевказаному наказі наявне посилання на положення частини 4 ст.19 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких прокурор зобов'язаний виявляти повагу до осіб та додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури під час здійснення своїх повноважень.

При цьому судом встановлено, що дописи в соціальній мережі Facebook ОСОБА_1 здійснював поза межами даних повноважень, а 18.02.2017 року під час участі у програмі «Прозора влада» на телеканалі «НТК» у м. Коломиї позивач взагалі не перебував на службі в органах прокуратури.

Суд також не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що своїми діями ОСОБА_1 допустив втручання у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, так як під час судового розгляду справи фактично будь-якого втручання, яке могло б призвести до невиконання службових обов'язків іншими посодовими чи службовими особами державних органів, у діях позивача не виявлено.

Одночасно, на переконання суду, наявність підстав для притягнення до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку не може свідчити про правомірність рішення, прийнятого без дотримання встановленої чинним законодавством України процедури.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ слід визнати незаконним та скасувати.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином підставними є і позовні вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та в органах прокуратури з 24 березня 2017 року та стягнення коштів.

Згідно Постанови КМУ «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» за № 100 від 08.02.1995 року даний Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.

Відповідно до вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні довідки про доходи ОСОБА_1 загальна суму доходу позивача за січень-лютий 2017 року становила 29 566,59 грн. середньоденне грошове забезпечення позивача за 1 день становило 739,16 грн.

Оскільки вимушений прогул ОСОБА_1 складає 32 дні з 24 березня 2017 року по 15 травня 2017 року, то на його користь слід стягнути 23 653,12 грн. (32дн. х 739,16 грн. = 23 653,12.) заробітної плати за час вимушеного прогулу, з них 14 783,20 грн. (20 дн. х 739,16 грн. = 14 783,20 грн.) заробітної плати за один місяць.

Згідно з вищезазначеним, суд вважає, що вимоги позивача є правомірними та такими, що повністю відповідають положенням діючого законодавства України, належним чином обґрунтовані, і тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст.256 КАС України рішення про присудження виплати заробітної плати у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби слід звернути до негайного виконання.

На підставі ст. ст. 16, 49 Закону України "Про прокуратуру", ст. ст.8-11 Дисциплінарного статуту прокуратури України, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генерального прокурора України від 04.09.2014 № 104, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

позов задовольнити повністю.

Наказ прокурора Івано-Франківської області за №181к від 23.03.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури визнати протиправним і скасувати.

Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та в органах прокуратури з 24 березня 2017 року.

Стягнути з прокуратури Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 23 653 (двадцять три тисячі шістсот п'ятдесят три) грн. 12 коп. за час вимушеного прогулу у період з 24 березня 2017 року по 15 травня 2017 року включно.

Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 14 783 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят три) грн. 20 коп. звернути до негайного виконання.

Згідно ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя /підпис/ Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 19.05.2017 року.