Справа № 489/121/17
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р. Справа № 489/121/17

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Лукянчук О.В.

суддів Градовського Ю.М.

ОСОБА_1,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 р. по справі за адміністративним позовом Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А :

Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва звернулося до суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області від 28.12.2016 про відкриття виконавчого провадження №53213734 з виконання постанови №52906999 виданої 21.12.2016 року про стягнення з управління витрат виконавчого провадження у розмірі 70,55 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Миколаєва до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 53213734.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення, в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.11.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №489/3524/16-а, виданого 25.10.2016 Ленінським районним судом.

21.12.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2 винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження. 21.12.2016 року постанову надіслано на адресу позивача.

28.12.2016 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53213734 на підставі постанови №52906999, виданої 21.12.2016.

Постанову про відкриття виконавчого провадження направлено на адресу позивача 28.12.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця, 2) авансового внеску стягувача, 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження це витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Кошти виконавчого провадження складаються з авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій, стягнутих з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження» визначено види та розміри витрат виконавчого провадження, до яких належать, виготовлення документів виконавчого провадження, пересилання документів виконавчого провадження, послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій, послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум, проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини, послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці, банківські послуги при операціях з іноземною валютою, сплата судового збору, плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України N 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження, інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.

Стягнення витрат є саме тим заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду в строк, що ним встановлений.

Як вбачається із матеріалів справи, 16 листопада 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №489/3524/16-а, виданого 25.10.2016 Ленінським районним судом та встановлено строк виконання до 30.11.2016 року включно.

На виконання постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.08.2016 року по справі № 489/3524/16-а розпорядженням управління від 10.11.2016 року призначено ОСОБА_3 з 01.03.2016 року пенсію за віком та зараховано по податковій відомості на його поточний рахунок в банківській установі кошти у сумі 19992,77 грн., про що 29.11.2016 року до державної виконавчої служби надано докази виконання рішення у добровільному порядку.

Отже, рішення суду було добровільно виконано УПФУ ще до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що згідно із пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Верховний суд України в своїй постанові від 28 січня 2015 року вказав, що положеннями ч.3 ст.27 зазначеного закону передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору та витрат з боржника. Виконавчий збір та витрати стягуються на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в розглядуваному випадку не вчинялися.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів вважає, що позивач самостійно, в межах наданого строку, виконав постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.08.2016 року по справі № 489/3524/16-а. Отже, відсутні підстави для примусового виконання вказаного судового рішення, і, як наслідок, стягнення витрат виконавчого провадження.

При цьому, колегія суддів зазначає, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 21.12.2016 року не оскаржувалася, але оскаржувана постанова про відкриття провадження є похідною від вищезазначеної.

Суд надаючи правову оцінку підставам відкриття виконавчого провадження, а саме постанові від 21.12.2016 року вважає її безпідставною, оскільки державним виконавцем не проводилися дії щодо примусового виконання рішення, а рішення було виконано в добровільному порядку.

З урахуванням наведеного, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження №53213734, яка винесена на підставі постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 21.12.2016 року №52906999 не може вважатись законною та обґрунтованою.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з'ясовано обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, у зв'язку з чим, судове рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 202 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 195, 196, ст. 197, п.3 ч.1 ст. 198, п.1 ч.1 ст. 202, ст. 207, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 березня 2017 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою адміністративний позов управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 28.12.2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №52213734 з виконання постанови від 21.12.2016 року ВП №52906999 про стягнення з управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва витрат виконавчого провадження у розмірі 70,55 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лукянчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко