Справа № 2-а-8298/10/1570
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 р.Справа № 2-а-8298/10/1570

Категорія:8.1.1Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Джабурія О.В.

суддів Крусяна А.В.

ОСОБА_1

при секретарі Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.03.2010 року №/0, від 28.04.2010 року №/1, від 31.05.2010 року №/2, від 16.08.2010 року №/3 про визначення позивачу суми податкового зобовязання по орендній платі за земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 02.03.2010 року №/0, від 28.04.2010 року №/1, від 31.05.2010 року №/2, від 16.08.2010 року №/3 про визначення позивачу суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельну ділянку.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 01.03.2010 року фахівцями Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції в Одеській області була проведена планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період роботи з 01.04.2007 року по 31.12.2009 року, за результатами якої 01 березня 2010 року фахівцями ДПІ був складений та підписаний акт №371 1701 НОМЕР_1, яким встановлено порушення позивачем ст.ст. 2, 14 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 року №2535-ХІІ, на підставі якого відповідно до підпункту «б»підпункту 4.2.2 ст. 4, п.п.17.1.3. п.17.1 ст.17 Закону України «По порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-111 від 21.12.2000 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 02.03.2009 року № /0 про визначення позивачу суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельну ділянку в сумі 62 865 грн. 00коп., яке було не одноразово оскаржено позивачем в адміністративному порядку за результатами розгляду, яких сума податкового зобов'язання по орендній платі за земельну ділянку була зменшена до 59 327 грн.78 коп.

Позивач не згоден з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки вважає, що вони суперечать нормам чинного законодавства з питань оподаткування, крім того позивач фактично використовує земельну ділянку площею 6,3026 га, в той час в акті перевірки зазначено 4,2691га. До того ж, рішенням Ізмаїльської міської ради від 21.08.2009 року вирішено не застосовувати локальні коефіцієнти (КмЗ) до 01.07.2010 року, які значно впливають на оціночну вартість земельних ділянок, при проведенні розрахунків нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яке затверджено рішенням Ізмаїльської міської ради від 12.02.2009 року №2000-V про зміну нормативу грошової оцінки земель в м. Ізмаїлі, починаючи з 01.05.2009 року та на підставі якого позивачу було нараховане податкове зобовязання. Крім того, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 16 грудня 2009 року було визнано не законним та скасовано рішення Ізмаїльської міської ради від 12.02.2009 року №2000-V про зміну нормативу грошової оцінки земель в м. Ізмаїлі.

Справа слухалась за відсутності представника відповідача, повідомленого про час, дату та місце розгляду справи.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 02.03.201 Ороку №/0, від 28.04.2010 року №/1, від 31.05.2010 року №/2, від 16.08.2010року №/3 про визначення позивачу суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельну ділянку задоволено. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення відповідача від 02.03.2010 року №/0, від 28.04.2010 року №/1, від 31.05.2010 року №/2, від 16.08.2010 року №/3 про визначення позивачу суми податкового зобов'язання по орендній платі за земельну ділянку.

Не погодившись з таким рішенням Ізмаїльська обєднана державна податкова інспекція звернулась з апеляційною скаргою, просить зазначену постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований Виконавчим комітетом Ізмаїльської міської ради 31.01.2003року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та знаходиться на обліку в Ізмаїльській об'єднаній державній податковій інспекції в Одеській області, як платник податків.

29.01.2004 року, між Ізмаїльською міською радою та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 укладений договір оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 2.3. вказаного договору, орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 1,2 % вартості земельної ділянки в рік, з щорічним збільшенням на 0,05 %. Розмір орендної плати щорічно переглядається в односторонньому порядку на протязі 2-х місяців з моменту прийняття відповідного рішення, з письмовим попередженням Орендаря у випадках підвищення цін, тарифів тощо, в тому числі внаслідок інфляційних процесів; збільшення розміру ставки земельного податку; в інших випадках передбачених законодавством України.

На підставі направлення №83 від 19.02.2010 року, відповідно до плану-графіку фахівцями Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції в Одеській області було проведено перевірку господарської діяльності Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за фактичним місцезнаходженням. За результатами перевірки складений та підписаний акт № 371 1701 НОМЕР_1 від 01 березня 2010 року, відповідно до висновків якого позивачем порушено ст.ст. 2, 14 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 року №2535-ХІІ, а саме: рішенням Ізмаїльської міської ради від 12.02.2009 року № 2000-V «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Ізмаїла»змінена нормативна грошова оцінка земель м. Ізмаїл, починаючи з 01.05.2009 року. Рішенням Ізмаїльської міської ради від 21.08.2009 року № 2408- V внесено доповнення до рішення від 12.02.2009 року № 2000-V «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Ізмаїла», яким змінені з 12.09.2009 року локальний коефіцієнт. Незважаючи на вище приведені зміни ФОП ОСОБА_2 не подав до податкового органу уточнюючу податкову декларацію розрахунку орендної плати за земельну ділянку, починаючи з 01.05.2009 року, що стало підставою для донарахування позивачу орендної плати за землю та штрафних санкцій. Позивач належним чином ознайомився з актом перевірки, що підтверджується його підписом. На підставі вищезазначеного акту перевірки, відповідачем було прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 02.03.2010 року про донарахування орендної плати позивачу в сумі 41909 грн. 99коп., та штрафних санкцій в сумі 20954 грн. 99 коп., разом сума 62865 грн. 00 коп.

Позивач не погодився із вказаним рішенням та оскаржував його в адміністративному порядку до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції в Одеській області. За результатами розгляду скарги сума податкового зобов'язання була зменшена до 59327 грн.78коп., та винесено податкове повідомлення-рішення від 28.04.2010 року № /1 про донарахування орендної плати в сумі 39330 грн. та штрафних санкцій в сумі 19997, 78 грн., разом - 59327, 78 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач також звертався до Державної податкової адміністрації в Одеській області та Державної податкової адміністрації України зі скаргами про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за результатами розгляду яких позивачу відмовлено у їх задоволенні, а податкові повідомлення рішення відповідача залишені без змін.

Після цього позивач звернувся до суду з позовом про визнання наведених податкових повідомлень-рішень протиправними та їх скасування.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 п. 1 ст. 9 Закону України «Про систему оподаткування»платники податків і зборів (обовязкових платежів) зобовязані подавати до державних податкових органів та інших державних органів відповідно до законів декларації, бухгалтерську звітність та інші документи та відомості, повязані з обчисленням і сплатою податків і зборів (обовязкових платежів) та сплачувати належні суми податків і зборів (обовязкових платежів) у встановлені законами терміни.

Згідно з п.п. 4.1.1. п. 4.1. ст. 4 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»№2181-111 від 21.12.2000 року, платник податків самостійно обчислює суму податкового зобовязання, яку зазначає у податковій декларації.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про систему оподаткування» від 25.06.1991, № 1251-XII плата за землю (земельний податок, а також орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності) належить до загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про плату за землю»об'єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди. Суб'єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

При цьому відповідно до вимог ст. 15 вищезазначеного Закону власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності, з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про плату за землю»платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про плату за землю»контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності здійснюється органами державної податкової служби.

Відповідно до пп. «б» пп. 4.2.2. п. 4.2. ст. 2 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму податкового зобовязання платника податків у разі, якщо дані документальних перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобовязань, заявлених у податкових деклараціях.

Судова колегія встановила, що постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2009 року по справі № 2а-1940-09, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2010 року, частково задоволені позовні вимоги ТОВ «Агроальянс», Міської громадської організації «Союз торгуючих на ринках м. Ізмаїла», ПП СОК «Котигорошко»до Ізмаїльської міської ради та визнано незаконним та скасовано рішення Ізмаїльської міської ради від 12.02.2009 року № 2000-V «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Ізмаїла».

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належним чином були подані податкові декларації орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2007, 2008, 2009, 2010 роки, в яких позивач самостійно визначив собі платіж орендної плати на рік та помісячно.

Відповідно до акту № 371 1701 НОМЕР_1 від 01 березня 2010 року, перевіряючими виявлено порушення позивачем ст.ст. 2, 14 Закону України «Про плату за землю»від 03.07.1992 року №2535-ХІІ, а саме: рішенням Ізмаїльської міської ради від 12.02.2009 року № 2000-V «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Ізмаїла»змінена нормативна грошова оцінка земель м. Ізмаїл, починаючи з 01.05.2009 року. Рішенням Ізмаїльської міської ради від 21.08.2009 року № 2408-V внесено доповнення до рішення від 12.02.2009 року № 2000-V «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м. Ізмаїла», яким змінений з 12.09.2009 року локальний коефіцієнт. Незважаючи на вище приведені зміни ФОП ОСОБА_2 не подав до податкового органу уточнюючу податкову декларацію розрахунку орендної плати за земельну ділянку, починаючи з 01.05.2009 року, що стало підставою для донарахування позивачу орендної плати за землю та штрафних санкцій.

Відповідно до змісту п. 2.3. договору оренди земельної ділянки, укладеного між Ізмаїльською міською радою та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2, орендна плата вноситься Орендарем в розмірі 1,2 % вартості земельної ділянки в рік, з щорічним збільшенням на 0,05 %. Розмір орендної плати щорічно переглядається в односторонньому порядку на протязі 2-х місяців з моменту прийняття відповідного рішення, з письмовим попередженням Орендаря у випадках підвищення цін, тарифів тощо, в тому числі внаслідок інфляційних процесів; збільшення розміру ставки земельного податку; в інших випадках передбачених законодавством України.

Судова колегія встановила, що Орендодавець не повідомляв письмово позивача про перегляд розміру орендної плати.

Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»регуляторний акт, яким є рішення Ізмаїльської міської ради від 12.02.2009року №2000-V, не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений. У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.

Відповідно до вимог ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність. Таким чином, дія нормативно-правового акта в часі починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Рішення Ізмаїльської міської ради від 12.02.2009року №2000-V, на підставі якого позивачу було донараховано орендну плату за земельну ділянку та штрафні санкції вважається визнаним незаконним та скасованим з прийняттям ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 19.10.2010 року. Скасування вказаного нормативно-правового акту органу місцевого самоврядування, в свою чергу скасовує відповідальність позивача щодо необхідності до нарахування собі орендної плати за земельну ділянку на підставі вказаного акту.

Судова колегія вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 200; 205; 206; 254 КАС України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2010 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 05.12.2011 року.

Головуючий: О.В.Джабурія

Суддя: А.В.Крусян

Суддя: О.І.Шляхтицький