Справа № 3/419/08/5016
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2011-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2011 р.Справа № 3/419/08/5016

Категорія:8.3.2Головуючий в 1 інстанції: Смородінова О.Г.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва на постанову господарського суду Миколаївської області від 20 січня 2009 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва до приватного підприємства «Форест-05» про визнання недійним установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва, звернувся до суду з позовними вимогами про визнання недійними установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість приватного підприємства «Форест-05», посилаючись на те, що згідно пояснень засновника відповідача підприємство було зареєстровано за його паспортом за грошову винагороду, сам він ніякого відношення до фінансово-господарської діяльності цього підприємства не має.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 20 січня 2009 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з постановленими по справі судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва в апеляційній скарзі зазначає, що судом фактично винесена ухвала про закриття провадження, у звязку з чим просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У якості обґрунтування апеляційної скарги апелянтом наведені фактично підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав її задоволення.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив із того, що Державна податкова інспекція звертаючись із позовом про визнання недійсними установчих документів та свідоцтва платника податку на додану вартість, правовими підставами для такого позову визначила ст. 59 Господарського Кодексу України, ст.ст.2,9 Закону України «Про податок на додану вартість», ст.38 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», ст.11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», ст.ст. 17,19,50,104 КАС України.

Проаналізувавши вищевказані нормативно-правові акти та приписи ст.91 ЦК України суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивачем невірно обрав спосіб захисту порушеного права та відмовив у задоволенні в адміністративного позову.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції правильними по суті з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Згідно пункту 17 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990р. № 509-ХІІ зі змінами та доповненнями органи державної податкової служби мають право звертатися у передбачених законом випадках до судових органів із позовною заявою про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності.

За змістом статей 22, 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» від 15.05.2003р. № 755-ІV з підстав, передбачених цим Законом, зокрема з підстави визнання недійсним запису про проведення державної реєстрації через порушення закону, допущені при створенні юридичної особи, які не можна усунути, суд може постановити рішення щодо припинення юридичної особи, що не пов'язане з банкрутством юридичної особи.

При цьому з прикінцевих положень розділу VІІ цього ж Закону випливає, що закони, нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, тобто до 1 липня 2004 року, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

А відтак, положення пункту 17 статті 11 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» щодо права податкового органу на звернення до суду з позовом про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, пункту 2 частини 1 статті 110 Цивільного кодексу України щодо можливості ліквідації юридичної особи за рішенням суду про визнання судом недійсною державної реєстрації юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які не можна усунути, частини 6 статті 59 Господарського кодексу України щодо скасування державної реєстрації суб'єкта господарювання слід розуміти як положення щодо припинення юридичної особи.

Виходячи з наведеного, заявлену позивачем вимога фактично є вимогою про скасування державної реєстрації зазначеного підприємства, суд розцінює як вимогу про припинення юридичної особи, яка в свою чергу відповідає повноваженням органу державної податкової служби, і внаслідок цього компетенції адміністративних судів.

При розгляді вимог Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва про визнання недійсними установчих документів, свідоцтва платника ПДВ, слід виходити з того, що такі вимоги не могли бути самостійними позовними вимогами, оскільки в силу, зокрема статті 38 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» статут, свідоцтво платника ПДВ, первинні документи суб'єкта господарювання підлягають правовій оцінці в справі з іншими позовними, зокрема у справі про припинення юридичної особи. Визнання зазначених документів не чинними законом не вимагається. Тому позови податкових органів про визнання не чинними свідоцтва платника ПДВ, первинних бухгалтерських документів підприємства розгляду не підлягають. Висновок суду про невідповідність цих документів вимогам чинного законодавства має міститись у мотивувальній, а не у резолютивній частині судового рішення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» для проведення державної реєстрації юридичної особи засновник (засновники) або уповноважена ними особа повинні особисто подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) документи, зокрема примірник оригіналу або нотаріально посвідчену копію рішення засновників або уповноваженого ними органу про створення юридичної особи у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.9 статті 24 цього Закону, якщо документи для проведення державної реєстрації юридичної особи подаються засновником юридичної особи, державному реєстратору додатково пред'являється паспорт, а якщо документи для проведення державної реєстрації юридичної особи подаються особою, уповноваженою засновником (засновниками).

Отже, доводи позовної заяви про те, що засновник підприємства ОСОБА_1 ні якого відношення до реєстрації та господарської діяльності не має, не можуть ґрунтуватись лише на поясненнях ОСОБА_1, без відомостей щодо правової оцінки діяльності державного реєстратора, який повинен упевнитись, що документи, які надаються реєстратору, подаються належною особою.

Відтак, позивач у відповідності до вимог ст. 71 КАС України не надав суду належних доказів, які з огляду на положення Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва про визнання недійсним установчих документів, свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ, і, відповідно, необхідність відмови у їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при прийнятті постанови не допустив, правильно встановив обставини справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200; п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва залишити без задоволення, а постанову господарського суду Миколаївської області від 20 січня 2009 року у справі № 3/419/08/5016 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: А.В. Крусян