Справа № 826/10056/16
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2017 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.

суддів: Грибан І. О., Губської О. А.

за участю секретаря: Присяжної Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення -рішення від 17 жовтня 2015 року № 6244-17, податкової вимоги від 26 травня 2016 року № 3284-17 та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 17.10.2015 р. № 6244-17, податкової вимоги від 26.05.2016 р. № 3284-17, зобов'язання вилучу з державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей щодо податкової застави, внесеної на підставі акта опису майна від 01.06.2016 р. № 22.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем згідно з п.п. 54.3.3 п. 54.3 статті 54 ПК України та відповідно до п.п. 267.6.2 статті 267 ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення від 17.10.2015 р. № 6244-17, яким позивачу, як власнику транспортного засобу, визначено суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000, 00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VІІІ з 01 січня 2015 року введено в дію статтю 267 ПК України, відповідно до якої платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно із приписами підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Статтею 10 Податкового кодексу України визначено перелік місцевих податків, до складу яких входить податок на майно (пп. 10.1.1).

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відтак, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Відповідно до п. 4 р. 2 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 р. № 71-VІІІ рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині транспортного податку).

Колегія суддів зазначає, що в розумінні вищевказаних норм, сплаті транспортного податку має передувати його встановлення відповідним рішенням органу місцевого самоврядування.

Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період).

Рішенням Київської міської ради від 28.01.2015 р. №58/923 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року №242/5629» внесені зміни до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 р. шляхом встановлення в м. Києві нового податку на майно - транспортного та затверджено положення про транспортний податок.

Таким чином 2015 рік є плановим періодом, а обов'язок зі сплати транспортного податку може мати місце для платника такого податку не раніше 2016 року (бюджетний період).

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про передчасність прийняття оскаржуваного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що транспортний податок введено в дію саме з 01.01.2015 р., а тому виключно з цієї дати виникає обов'язок його сплати.

Крім того, відповідач вказує, що п. п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, яким визначено принцип стабільності (неможливість внесення змін до елементів податків за 6 місяців до початку нового бюджетного періоду), є нормою, що прийнята раніше вищезазначених змін, а відтак, за загальними принципами теорії держави і права слід застосовувати ту норму, що прийнята пізніше.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що податкове законодавство ґрунтується, в тому числі, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку, який передбачає можливість трактування норм права на користь платника податку у випадку неоднозначності трактування (п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Відповідно до пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

Згідно статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Крім того, відповідачу було відстрочено сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги, відтак, вирішенню підлягає питання про стягнення на користь Державного бюджету України відстроченого судового збору в порядку ст. ст. 88, 94 КАС України.

Так у відповідності до п. 2 ч. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI (в редакції, чинній на дату подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення суду судовий збір становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно п. 1 ч. 3 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на дату подання позову) за подання до адміністративного суду юридичною особою позову майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Так позивачем 02.07.2016 року подано позов з заявленою сумою позовних вимог у розмірі 25000, 00 грн.

Відповідно, стягненню з апелянта судового збору за розгляд апеляційної скарги підлягатиме: 25000, 00 грн.*1,5 %*110%=1378, 00 грн.*110% = 1515, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення -рішення від 17 жовтня 2015 року № 6244-17, податкової вимоги від 26 травня 2016 року № 3284-17 та зобов'язання вчинити дії залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві () на користь Державного бюджету України (стягувач: Державна судова адміністрація України, р/р 0001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача: 820019, код класифікації доходів бюджету: 22030106) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1515, 80 гривень (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять гривень 80 копійок).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя О. О. Беспалов
Суддя І. О. Грибан
Суддя О. А. Губська

Головуючий суддя Беспалов О.О.

Судді: Губська О.А.

Грибан І.О.