Справа № 22-а-6516/08
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2011-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2011 р.Справа № 22-а-6516/08

Категорія: 12Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -ОСОБА_1
судді - ОСОБА_2
судді - ОСОБА_3

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 фінансів України та Державної судової адміністрації України на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 фінансів України, за участю третіх осіб на боці відповідача ОСОБА_4 юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення заробітної плати та компенсації за її затримку, -

встановиЛА:

Позивач, ОСОБА_5, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 фінансів України, за участю третіх осіб на боці відповідача ОСОБА_4 юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення заробітної плати та компенсації за її затримку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення заробітної плати та компенсації за її затримку задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 фінансів України на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі за 1998-2001 з урахуванням індексації на загальну суму 7470,07 грн.

ОСОБА_4 фінансів України та Державна судова адміністрація України не погодившись з постановою суду першої інстанції, подали апеляційні скарги, в яких просять суд апеляційної інстанції скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2008 року та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг скаржники посилаються на те, що при прийняті оскаржуваної постанови судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Крім того, судом першої інстанції при винесені рішення не були враховані положення бюджетного законодавча України.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив державну службу в статусі судді, що згідно положень п.п.15 ч.1 ст.3 КАС України відноситься до поняття публічної служби, спори щодо проходження якої, у тому числі й спори щодо отримання заробітної плати, відповідних компенсацій, пов'язаних з її проходженням згідно ст.17,104 КАС України віднесені до компетенції адміністративних судів та повинні розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Позивач в період 1998-2001 рік перебував на посаді судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, що підтверджується довідкою Одеського обласного управління юстиції від 22.05.2006 року № 05-2871 (а.с.5).

Згідно тієї ж довідки від 22.05.2006 року перед позивачем існує заборгованість по заробітній платі за період 1998-2001 року в сумі 5339,58 грн. Станом на дату звернення позивача до суду з відповідним позовом заборгованість по заробітній платі перед позивачем погашена не була.

В контексті розглядуваних правовідносин, колегія суддів виходить із того, що частиною 9 статті 33 Закону України «Про державну службу»№ 3723-XII від 16 грудня 1993 року (далі - Закон N 3723-XII) виключається можливість зменшення фінансування будь-яких виплат, передбачених цим Законом у випадку скорочення бюджетних асигнувань.

Так, відповідно до частини 1 статті 33 Закону N 3723-XII оплата праці державних службовців повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, сприяти укомплектуванню апарату державних органів компетентними і досвідченими кадрами, стимулювати їх сумлінну та ініціативну працю.

Заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення посадових окладів, надбавок до них та фінансування інших, передбачених цим Законом, гарантій, пільг і компенсацій (частини 2, 9 статті 33 Закону N 3723-XII).

Однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (частина друга статті 22 Конституції України) чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (частина 3 статті 22 Конституції України).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 зазначив: "Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена".

Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд України в своїй Постанові від 3 грудня 2010 року скасовуючи Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 24.03.2010 року зі справи № К-4504/09.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні службові та посадові особи повинні діяти порядком та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В порушення ст. 130 Конституції України не забезпечено належне фінансування діяльності суддів, в тому числі й отримання заробітної плати. Невиплата позивачеві заробітної плати є також порушенням положень ст.43 Конституції України, ст.44 Закону України «Про статус суддів», ст.1, 21 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до положень ст.34 Закону України «Про оплату праці»в разі затримки її виплати позивач має право на відповідну індексацію, розмір якої визначений ним з урахуванням офіційних даних рівня інфляції за відповідний період (довідка Управління праці та соціального захисту населення Ізмаїльської міської ради від 20.10.2006 року №3208/02 - а.с.10) та її розмір складає 2130,49 грн. (а.с.6-9). Розрахунок заборгованості з урахуванням індексації відповідачами не оскаржений.

Органи державної влади повинні керуватися нормами Конституції України і законів України виходячи з соціальних гарантій, встановлених законами України, і не можуть порушувати норми ст.22 Конституції України, які є нормами прямої дії. Інакше при наявності конституційного права на соціальний захист невикористання гарантій, визначених законом, є порушенням державою своїх конституційних зобов'язань перед громадянами України.

При вирішенні справи суд має керуватися принципом верховенства права (ст.8 КАС України), відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналогічна норма передбачена і статтями 1173 - 1176 Цивільного кодексу України. Тобто при підтвердженні в установленому порядку фактів незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень завдана юридичній або фізичній особі шкода відшкодовується за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України та п. 1 ч. 4 Положення про Державне казначейство України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1232, - Державне казначейство України та його територіальні органи, є юридичними особами, які згідно своїх завдань здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобовязань та проведенні платежів за цими зобовязаннями.

Таким чином, належним відповідачем по справі є територіальні органи Державного казначейства України, які не є відповідачем та не можуть бути залученні до участі по справі в якості відповідача в суді апеляційної інстанції, оскільки відповідно до ст. 52 КАС України, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями суду першої інстанції щодо заміни відповідача у справі, та позовні вимоги до останнього в суді першої інстанції не розглядались.

З огляду на викладене, оскаржувану позивачем постанову суду першої інстанції не можна вважати такою, що прийнята відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, а тому колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її скасування з постановленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову про стягнення заробітної плати та компенсації за її затримку з ОСОБА_4 фінансів України.

Що стосуються посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Згідно зі ст. 99 КАС України, в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду з відповідним позовом та прийняття судом першої інстанції Постанови за цією справою, - для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Річний строк для звернення до суду слід застосовувати у кожному випадку порушення права позивача, тобто відносно кожного місяця, в якому порушувалось право позивача на отримання підвищення до пенсії.

Позивач звернувся до суду з позовом - 14 квітня 2008 року.

Враховуючи положення ст. 99 КАС України, в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду з відповідним позовом та прийняття судом першої інстанції Постанови за цією справою, - позивачем було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 100 КАС України, в редакції, яка діяла на час звернення позивача до суду з відповідним позовом та прийняття судом першої інстанції Постанови за цією справою, - пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідачі на пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду в суді першої інстанції не посилались, в звязку з чим у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 100 КАС України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 фінансів України та Державної судової адміністрації України на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2008 року по справі № 2-а-6213/08, - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 червня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 фінансів України, за участю третіх осіб на боці відповідача ОСОБА_4 юстиції України, Державного казначейства України, Державної судової адміністрації України, Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення заробітної плати та компенсації за її затримку, - скасувати.

Прийняти по справі нову Постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_5,- відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили Постанови апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючийсуддя ОСОБА_1
суддя ОСОБА_2
суддя ОСОБА_3