Справа № 520/15744/16-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 520/15744/16-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Луняченко В.О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Шепель О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 16 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, приватного підприємства «Місто-Н», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання незаконними та скасування рішення і технічної документації із землеустрою,

ВСТАНОВИВ:

13.12.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до Одеської міської ради, приватного підприємства «Місто-Н», в якому просила суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га. ОСОБА_4 за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд»;

- визнати незаконною та скасувати Технічну документацію, виготовлену у 2004 році приватним підприємством «Місто-Н» із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по вул. Бригадна, 40 в м.Одесі, площею 271 кв.м.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16 березня 2017 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Приймаючи вказану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та повинна бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 27.03.2017 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану не повним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм процесуального права.

В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність спору про цивільне право та залишив поза увагою доводи позивача, що спірне рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV до цього часу ОСОБА_4 не реалізовано та в матеріалах справи відсутні докази про наявність у третьої особи права власності на земельну ділянку за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40.

Апелянт посилається на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2016р. по справі №815/3483/16, якою аналогічний позов ОСОБА_2 повернено позивачу і розяснено, що даний спір має розглядатися місцевим загальним судом, як адміністративним, а також на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 07.02.2017р. по справі №520/7428/16-ц, якою закрито провадження у справі за аналогічним позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, приватного підприємства «Місто-Н» на підставі ст.205 ЦПК України та розяснено її право на предявлення позову в порядку адміністративного судочинства.

У звязку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Київського районного суду м.Одеси від 16.03.2017р. з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Предметом спору є оскарження ОСОБА_2 законності рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га. ОСОБА_4 за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд» та технічної документації, виготовленої у 2004 році приватним підприємством «Місто-Н» із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по вул. Бригадна, 40 в м.Одесі, площею 271 кв.м.

Закриваючи провадження у даній справі в частині вимог ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV, суд першої інстанції, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 26.04.2016р. (справа №823/1604/14), від 31.05.2016р. (справа №2-а-227/11), від 01.06.2016р. (справа №569/23686/13а), виходив з того, що спірні правовідносини стосуються прийняття субєктом владних повноважень рішення про передачу земельної ділянки у власність (ненормативного акту, який вичерпує свою дію після його реалізації), тому подальше оспорювання правомірності набуття фізичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право, у разі якщо воно взагалі стосується позивача. Суд першої інстанції зазначив, що у спірних правовідносинах Одеська міська рада здійснює повноваження власника землі та є рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію права розпоряджатися землею.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму (ч.1 ст.17 КАС України).

За приписами ч.2 вказаної статті КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Поняття «суб'єкт владних повноважень» визначено у статті 3 КАС України, відповідно до якої це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 ЗК України передбачалося, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Згідно ст.125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Статтею 126 ЗК України передбачалося, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами, за результатами розгляду яких визначені в ст.122 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень.

При цьому, формою реалізації рішення міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки, у відповідності до вимог ст.ст.125, 126 ЗК України, є одержання її власником документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку (державного акту), та його державної реєстрації.

Закриваючи провадження у справі в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постановах від 26.04.2016р. (справа №823/1604/14), від 31.05.2016р. (справа №2-а-227/11), від 01.06.2016р. (справа №569/23686/13а), згідно якої у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Тобто, для віднесення спору про скасування рішення відповідної ради про передачу у приватну власність земельної ділянки до цивільної (господарської) юрисдикції необхідним є встановлення факту реалізації такого рішення, виникнення на підставі нього у фізичних чи юридичних осіб правовідносин, пов'язаних з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, отримання державного акту на право власності на земельну ділянку).

Для правильного вирішення спору у даній справі та визначення юрисдикції, яка на нього поширюється, необхідним є встановлення обставин щодо реалізації оскаржуваного рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га. ОСОБА_4 за адресою: м.Одеса, Бригадна, 40, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд», а саме з'ясування обставин чи був оформлений державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_4

Необхідність оформлення державного акту зазначено безпосередньо у спірному рішенні Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV.

За наявними у справі матеріалами, станом на момент розгляду даної справи в суді першої інстанції та апеляційного розгляду, оскаржуване рішення відповідача від 21.04.2015 року №4128-ІV не реалізовано, державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40, на імя ОСОБА_4 не видавався.

Зазначене підтверджується:

- листами Управління Держгеокадастру в Одеській області від 15.02.2016р. та від 22.01.2016р., згідно яких станом на 31.12.2012р. правовстановлюючі документи на земельну ділянку, розташовану за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40, не реєструвались та не видавались, а згідно Книг реєстрації в Управлінні наявні відомості щодо зареєстрованого права власності на земельну ділянку за вказаною адресою за громадянкою ОСОБА_3 (державний акт серії IV-ОД №051149 від 28.12.1998р.). Станом на 31.12.2012р. в Управлінні згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі відомості щодо реєстрації права власності (користування) на земельну ділянку, яка розташована за адресою м.Одеса, вул. Бригадна, 40, за гр. ОСОБА_4 відсутні. Реєстрація зазначеної земельної ділянки згідно Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01.01.2013р., не здійснювалась; (а.с.44, 140)

- листом Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 07.12.2010р. №08-11/21680-ДЗ, згідно якого станом на 02.12.2010р. права власності чи користування земельною ділянкою за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40, за якою рахується житловий будинок, що належить гр. ОСОБА_4 на підставі договору довічного утримання №2549 від 05.06.2003р., не зареєстровано. (а.с.107)

Також, підтвердженням того, що рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га. ОСОБА_4 за адресою: м.Одеса, вул. Бригадна, 40, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд» не було реалізовано, на думку колегії суддів є те, що Одеською міською радою з приводу цієї ж земельної ділянки 24.12.2014р. винесено нове рішення №6027- ІV «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» з переліком громадян, у тому числі ОСОБА_4 по вул. Бригадна, 40 в м.Одесі, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. (а.с.57)

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення у даній справі реалізовано та вичерпало свою дію, а тому спірні правовідносини набули цивільно-правового характеру, є помилковим та не ґрунтується на фактичних обставинах справи.

А відтак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у даній справі за правилами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України не ґрунтується на нормах адміністративного процесуального законодавства та є помилковим.

Варто зазначити, що ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2016р. по справі №815/3483/16 аналогічний позов ОСОБА_2 повернено позивачу на підставі п.6 ч.3 ст.ю108 КАС України та розяснено їй, що даний спір має розглядатися місцевим загальним судом, як адміністративним. (а.с.122)

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.02.2017р. по справі №520/7428/16-ц провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради, ПП «Місто-Н» про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV та визнання незаконною і скасування Технічної документації із землеустрою закрито на підставі ст.205 ЦПК України, у звязку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. (а.с.127)

Що ж стосується вимоги ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування Технічної документації, виготовленої у 2004 році приватним підприємством «Місто-Н», із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель по вул. Бригадна, 40 в м.Одесі, площею 271 кв.м., то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в розумінні ст.ст.1, 30 Закону України «Про землеустрій», технічна документація із землеустрою безпосередньо не породжує жодних правових наслідків для субєктів відповідних правовідносин і не має обовязкового характеру, оскільки містить в собі лише певну інформацію про конкретну земельну ділянку, яка в послідуючому підлягає аналізу, оцінці та можливого погодження з прийняттям відповідним компетентним субєктом, в тому числі відповідним органом місцевого самоврядування, рішення про її затвердження, з метою створення правових підстав для надання можливості особі реалізувати свої права на певну земельну ділянку.

Технічна документація із землеустрою не зумовлює виникнення будь-яких прав і обовязків для субєктів відповідних земельних правовідносин, а тому її матеріали (текстові та графічні) не можуть бути предметом спору, натомість оцінка таких документів може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого компетентним органом на підставі такої документації, яке буде породжувати певні права та інтереси для конкретної особи, тим самим, впливаючи на права та інтереси інших осіб, що є ознакою наявності спірних правовідносин.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

З огляду на встановлені порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо предметної підсудності, колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що, на підставі ст. 204 КАС України, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 16 березня 2017 року про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 21.04.2015 року №4128-ІV «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0271 га. ОСОБА_4 за адресою: м.Одеса, Бригадна, 40, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд» скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

ОСОБА_1