Справа № 803/1860/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2017 рокуЛьвів№ 876/1931/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мацьків М. С.;

представника позивача - ОСОБА_1;

представника відповідача - Мельничука М. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2017 року в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2016 року Волинським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відповідача від 23 листопада 2016 року №, зобов'язання надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 346164 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач неправильно тлумачить норми податкового законодавства, пов'язані з придбанням, державною реєстрацією та використанням в господарській діяльності фізичної особи-підприємця транспортних засобів, придбанням будівельних матеріалів для облаштування території автостоянки, яка використовується для відстою та зберігання належного позивачу автопарку, що в свою чергу безпосередньо використовується у господарській діяльності фізичної особи-підприємця.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2017 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 23 листопада 2016 року № . Зобов'язано Луцьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 346164 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Луцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Волинській області подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить відмовити в задоволенні такої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, представника позивача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 01.11.2016 року по 07.11.2016 року Луцькою ОДПІ була проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень 2016 року, що виникло за рахунок від'ємного значення ПДВ, що декларувалося в серпні 2016 року, за результатами якої складено акт від 10 листопада 2016 року №5305/13-04/НОМЕР_2 (а.с.6-20).

Актом перевірки встановлено, що на порушення «а» п.198.5 ст.198, п.199.1 ст.199, п.200.1, п.200.4 «б» ст.200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_4 завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за серпень 2016 року на суму 346164 грн.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ прийняте податкове повідомлення-рішення від 23 листопада 2016 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 346164,00 грн. та нараховано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 173082,00 грн. (а.с.5).

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із підпунктом "а", "г" пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України; в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. (пункт 200.2 статті 200 Податкового кодексу України).

У відповідності до вимог пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Встановлено, що до податкового кредиту декларації з ПДВ за серпень 2016 року від 16.09.2016 року (а.с.36-37) позивачем включено суму ПДВ у розмірі 341967,50 грн., сплачену під час придбання легкового автомобіля Audi Q7 3.0 TDI quattro, номер кузова - НОМЕР_5, 2016 року виготовлення, відповідно до договору №325972 від 09.08.2016 року між ТзОВ "Ніко Захід Преміум" (продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (покупець) (а.с.56-59). На виконання даного договору зазначений легковий автомобіль був переданий позивачу на підставі акту приймання-передачі №60 від 10.08.2016 року (а.с.54). Також позивачу продавцем даного товару були видані податкова накладна від 09.08.2016 року №68 та видаткова накладна №325972 від 10.08.2016 року (а.с.52, 55), в яких була вказана сума сплаченого позивачем ПДВ в розмірі 341967,50 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 12.08.2016 року, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, вищезазначений легковий автомобіль зареєстрований на ОСОБА_4, яка є його власником (а.с.53).

Придбання позивачем транспортного засобу підтверджено відповідними первинними документами, які видані та заповнені відповідно до вимог законодавства, про що не заперечує відповідач.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що автомобіль було зареєстровано на громадянина, а не на суб'єкта господарювання, оскільки відповідно до пункту 6 Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, передбачено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС.

Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами, тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не передбачено зазначення як їх власниками фізичні особи-підприємці.

Отже, як вбачається зі змісту даної норми, транспортні засоби реєструються за їх власниками (фізичними чи юридичними особами), а реєстрація за фізичними особами-підприємцями, не передбачена. Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому, неможливість державної реєстрації транспортних засобів за фізичними особами-підприємцями не позбавляє права таких осіб на податковий кредит за операціями з придбання транспортних засобів, якщо були дотримані умови його формування, визначені ПК України.

Вказане кореспондується з нормами чинного законодавства, яке регламентує право власності фізичних осіб, уточнюючи його, та не обмежує можливості використовувати транспортні засоби у підприємницькій діяльності для реалізації прав власника.

Статтею 325 Цивільного кодексу України (ЦК України) встановлено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Факт використання позивачем придбаного транспортного засобу у його господарській діяльності підтверджується наказом-розпорядження №1 від 10 серпня 2016 року "Про використання службового автомобіля", подорожніми листами службового легкового автомобіля №01/08/2016 за період з 10 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року, №01/09/2016 за період з 01 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року, №01/10/2016 за період з 01 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, №01/11/2016 за період з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року та №01/12/2016 за період з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року (а.с.66-71). Крім того, відповідно до п.12 зазначеного наказу-розпорядження №1 від 10 серпня 2016 року "Про використання службового автомобіля" слідує, що витрати на паливно-мастильні матеріали та обслуговування автомобіля здійснюється за рахунок коштів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, а відтак витрати на придбання палива для використання цього автомобіля, в тому числі і газу вуглеводного, є витратами, що пов'язані з господарською діяльністю позивача.

Зазначені докази використання придбаного транспортного засобу у господарській діяльності позивача Луцькою ОДПІ не спростовані.

Наведене свідчить, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 дотримані вимоги податкового законодавства щодо включення сплаченого ПДВ до податкового кредиту у серпні 2016 року за господарськими операціями з придбання вищенаведеного транспортного засобу та паливно-мастильних матеріалів до нього, який зареєстрований за правилами діючого Порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач у серпні 2016 року придбала будівельні матеріали в асортименті на загальну суму ПДВ в розмірі 4029,20 грн. у ТОВ "Волиньсталь", ТОВ "Комтранс 2005", ПАТ "УГМК", ЛРФ АТ "УГМК", ТОВ "Епіцентр К". Зазначену суму ПДВ позивач включила до складу податкового кредиту в податковій декларації з ПДВ за серпень 2016 року.

Факт придбання вказаних товарів та реальність цих господарських операцій підтверджується первинними документами та не заперечується відповідачем.

Разом з тим, суд не погоджується із доводами відповідача про те, що будівельні матеріали на загальну суму ПДВ 4029,20 грн. не призначені для їх використання в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.

Так, в пунктах 2.7, 2.10 акту перевірки від 10 листопада 2016 року №5305/13-04/НОМЕР_2 зазначається, що фактичний вид діяльності позивача є надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у підприємницькій діяльності позивач використовує 26 транспортних засобів, має стоянку для паркування транспортних засобів площею 4975,4 кв.м. (а.с.8-9).

Судом також встановлено, що позивач у березні-серпні 2016 року вирішила зробити реконструкцію приміщення магазину, побудувати гаражі з побутовими приміщеннями, прохідної та вбиральні, а також замінити вкрай зіпсоване асфальтне покриття на добротну бруківку по вул. Промислова, 13 в с. Рованці Луцького району Волинської області, у зв'язку з чим у серпні 2016 року і придбала товари (металопрофіль, плоский лист, труба профільна, швелер, пінопласт тощо). Зазначене приміщення магазину з асфальтною площадкою площею 4975,4 кв.м. належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення ВСР №012646 від 22.02.2006 року та підтверджується довідкою Боратинської сільської ради Луцького району Волинської області від 28.05.2015 року №277 (а.с.50-51). Магазин побудовано на земельній ділянці площею 0,4953 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №288838 від 21 серпня 2007 року (а.с.49).

14 квітня 2016 року позивач подала до Управління ДАБІ у Волинській області декларацію про початок виконання будівельних робіт по вул. Промислова, 13 в с. Рованці Луцького району Волинської області (а.с.45-46) та фактично розпочала ці роботи, які були в подальшому виконані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 згідно із договором від 28 березня 2016 року №10-16 (а.с.44) та підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності від 08.08.2016 року (а.с.42-43).

Відтак, з наведених вище підстав суд вважає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_4 правомірно включила до податкового кредиту декларації з ПДВ за серпень 2016 року від 16.09.2016 року суму ПДВ у розмірі 346164 грн. за вищезгаданими господарськими операціями.

Згідно із пунктом 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті.

Пунктом 200.11 статті 200 цього ж Кодексу визначено, що контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від'ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.

Відповідно до підпункту "б" пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган: у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

За приписами пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов'язаний протягом п'яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (п.200.13 ст.200 ПК).

Дана позиція суду узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (справа № 826/17403/14).

З пункту 3.1 акту перевірки від 10 листопада 2016 року №5305/13-04/15 слідує, що у рядку 20.2.1 декларації з ПДВ за серпень 2016 року позивач задекларувала суму бюджетного відшкодування ПДВ 603536 грн., при цьому, перевіркою підтверджено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за серпень 2016 року на суму 257372 грн. та встановлено завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у цій же декларації на 346164 грн., у зв'язку із чим винесено податкове повідомлення-рішення від 23 листопада 2016 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ в розмірі 346164 грн.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області - залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 січня 2017 року в справі № 803/1860/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
І. О. Яворський

Повний текст судового рішення виготовлено 22 травня 2017 року.