Справа № 818/13/16
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2017 року К/800/27543/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року

у справі № 818/13/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Енергія»

до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Еко-Енергія» (далі - позивач, ТОВ «Компанія «Еко-Енергія») звернулось до суду з позовом до Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області (далі - відповідач, Сумська ОДПІ) про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Сумської ОДПІ від 06 липня 2015 року № та № .

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Сумська ОДПІ, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ТОВ «Компанія «Еко-Енергія» посилається на те, що касаційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Сумською ОДПІ в травні-червні 2015 року проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р., за результатами якої складено акт №234/22/36031709 від 23.06.2015 року.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем вимог:, п.138.2. ст.138., пп.139.1.9. п.139.1. ст.139, п.152.9 ст.152 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 97283,00 грн.; пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.198.1, п.198.6.ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на 232240 грн., у тому числі за березень в сумі 5940 грн., липень - 1334 грн., вересень - 98894 грн., за листопад - 5600 грн., грудень - 120472 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 06 липня 2015 року № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств за основним платежем - 97283 грн.00 коп., за штрафними санкціями - 48641 грн.50 коп. та № про збільшення суми податкового зобов'язання з податку на додану вартість по вітчизняних товара за основним платежем - 232240 грн. 00 коп., за штрафними санкціями - 116120 грн.00 коп.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2. статті 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 цього ж Кодексу не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 09 вересня 2014 року між ТОВ "Компанія "Еко-Енергія" та ТОВ "Торговий дім "Машсервіс" укладений договір на поставку товару шляхом підтвердження прийняття замовлення до виконання.

Також між позивачем (Покупець) та ПП "Дніпрокомплект" (Продавець) укладено договір №190701 від 19 липня 2012 року на поставку хімічної продукції (формаліну технічного).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 11 грудня 2014 року між ТОВ "Компанія "Еко-Енергія" (Покупець) та ТОВ "Домінокс" (Продавець) був укладений договір поставки №1211/1, за умовами якого Продавець передає, а покупець приймає у власність товар у кількості та асортименті згідно накладних.

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, податковими накладними, видатковими накладними, платіжними дорученнями, рахунку - фактури тощо.

26 серпня 2014 року між ТОВ "Компанія "Еко - Енергія" (Замовник) та ТОВ "Будсвіт - 7" (Підрядник) укладений договір підряду №31, предметом якого є виконання підрядником будівельних робіт по вузлу завантаження твердого палива, на загальну суму 70 000, 00 грн. в тому числі ПДВ - 11 666 грн. 67 коп.

Виконання підрядником ТОВ «Будсвіт-7» будівельних робіт на об'єкті «вузол завантаження твердого палива» підтверджено локальним кошторисом на будівельні роботи № 2-1-1 на вузол завантаження твердого палива, розрахунком договірної ціни на будівництво вузла завантаження твердого палива станом на 11 серпня 2014 року, актом приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року за формою КБ-2а б/н від 28 листопада 2014 року, довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, протягом 2014 року позивач за усною домовленістю придбавав у ПП "ПК Модуль" крани, задвижки, вентелі фланці, відводи.

Поставка вищевказаних товарів позивачеві підтверджено видатковими накладними, накладною на повернення № ВН-0000001 від 28 листопада 2014 року на суму 100800,00 грн., в тому числі ПДВ - 16800,00 грн., платіжними дорученнями, податковими накладними та розрахунком коригування до податкової накладної, журналом реєстрації доручень на отримання ТМЦ, подорожніми листами службового автомобіля.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає відхиленню, а постанова Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року та ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Сумської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області відхилити.

2.Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун