Справа № 809/172/17
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2017 року № 876/4298/17

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання незаконним припису, визнання незаконними та скасування постанов про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2017 року позивач ФОП ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому просив визнати незаконним припис від 23.12.2016 року №09-01-0030/698-596; визнати незаконними та скасувати постанови про накладення штрафу від 05.01.2016 року №09-01-021/12, 09-01-021/13.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що висновки, викладені в акті перевірки щодо додержання ОСОБА_1 вимог законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування є необґрунтованими, внаслідок чого припис від 23.12.2016 року №09-01-0030/698-596 та постанови про накладення штрафу від 05.01.2016 року №09-01-021/12, 09-01-021/13, винесені за результатами перевірки, підлягають до скасування.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано припис управління Держпраці в Івано-Франківській області від 23.12.2016 року №09-01-0030/698-596 та постанови про накладення штрафу від 05.01.2016 року за №09-01-021/12, №09-01-021/13.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, Управління Держпраці в Івано-Франківській області оскаржило її в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до направлення за №04-13/15-10/6789 від 13.12.2016 року, Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області, проведено позапланову перевірку додержання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 вимог законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування (а.с. 32).

Підставою для проведення вказаної перевірки слугував лист управління праці Івано-Франківської міської ради за №70/02-03в від 28.02.2016 з урахуванням рішень Держпраці (а.с. 64).

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ст. 53 Кодексу законів про працю України, які зафіксовані в акті за № 09-01-0030/698. Одночасно видано протокол про адміністративне правопорушення за №09-01-0030/607 від 23.12.2016 року та припис за №09-01-0030/698-596 від 23.12.2016 року, яким позивача зобов»язано усунути виявлені порушення до 23.01.2017 року (а.с. 17, 20, 21 - 31).

На підставі вищевказаного акту перевірки, відповідачем винесено рішення про накладення штрафу, а саме: постанову за № 09-01-121/12 від 05.01.2017 за порушення вимог ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України; постанову за №09-01-121/13 від 05.01.2017 року за порушення вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 53 Кодексу законів про працю України (а.с. 15-16).

В акті перевірки відповідача зазначено, що від управління праці Івано-Франківської міської ради до управлінням Держпраці в Івано-Франківській області надійшов лист, згідно якого 15.09.2016 року рейдовою міською групою з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення у фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (магазин «Аватар» по вул. Незалежності, 34А) встановлено, що на робочому місці продавця знаходилася ОСОБА_3, однак наказ про її прийняття на роботу ОСОБА_1 не видавався.

Таким чином, Управління Держпраці в Івано-Франківській області дійшло висновку, що позивачем здійснено фактичний допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, чим порушено ч.ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження трудових відносин між позивачем та ОСОБА_3 до 20.09.2016 року, та враховуючи те, що довідка виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.09.2016 року не підтверджує такий факт, то порушення позивачем ч.ч. 1 та 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, зафіксовані в акті перевірки за №09-01-0030/698, є необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс Законів про працю (далі - КЗпП).

У відповідності до ч. 1 ст. 21 КЗпП трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи видно, що 15.09.2016 року рейдовою міською групою з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення було проведено обстеження в фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за наслідками якого складено довідку від 15.09.2016 року.

У вказаній довідці від 15.09.2016 року не зазначено, з яких підстав зроблено висновок, про те що ОСОБА_3 працює в магазині «Аватар» без укладення трудового договору. Докази про проведення ОСОБА_3 розрахунків із покупцями суду не надані, а інформація про проведення контрольної закупки відсутня.

Таким чином, даний документ не може слугувати та не є підтвердженням допуску ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору.

В графі акту перевірки за №09-01-0030/698 «Опис пояснень, зауважень або заперечень» позивачем внесено запис про те, що ОСОБА_4 в трудових відносинах на той час з ним не перебувала, а знаходилася в магазині з метою ознайомлення з умовами праці. Жодних обов»язків остання не виконувала, розрахунків не здійснювала, заробітної плати не отримувала, про що нею були надані письмові пояснення.

Згідно пояснень ОСОБА_3, вона 15.09.2016 року знаходилася в приміщені магазину «Аватар» з метою працевлаштування ознайомлення з умовами та об»ємом роботи. Будь-яких дій, щодо здійснення операцій з грошима не здійснювала та обов»язків не виконувала, у трудових відносинах з ОСОБА_1 не перебувала (а.с. 74).

Процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці (далі - Держпраці України) та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності суб»єктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386 встановлює Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затвердженим наказом Міністерством соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 6 цього Порядку перевірка складається з таких етапів: робота з документами, наданими суб»єктами господарювання на вимогу Інспектора; оформлення документів за результатами перевірки; ознайомлення суб»єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки; проведення за результатами перевірки роз»яснювальної роботи з питань застосування норм законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування (за згодою посадових осіб).

Пунктом 7 Порядку встановлено, що за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов»язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується, що в основу перевірки покладено довідку від 15.09.2016 року рейдової міської групи з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення.

19.09.2016 позивачем подано до органів Державної фіскальної служби повідомлення про прийняття працівника на роботу, а 20.09.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір від 20.09.2016 року.

На момент проведення перевірки відповідачем, порушення ОСОБА_1 ч.ч. 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України не встановлено, так як ОСОБА_3 офіційно працевлаштована в позивача з 20.09.2016 року, що підтверджується вже дослідженим трудовим договором від 20.09.2016 року.

Таким чином, відповідачем не надано доказів щодо на момент проведення перевірки відповідачем, позивач порушив норми ч.ч. 1 та 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, що зафіксовані в акті перевірки №09-01-0030/698, відтак такі висновки є безпідставними та необґрунтованими.

Крім цього, частиною 3 ст. 41 КУпАП встановлено, що фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб підприємців, які використовують найману працю, від п»ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.02.2017 року у справі за №344/321/17 провадження по справі відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі ст. 38, п. 7 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв»язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. При цьому винним у вчинення вказаного порушення його не визнано.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те, що протиправними є також пункти 2 та 3 припису управлінням Держпраці в Івано-Франківській області за №09-01-0030/698-596 від 23.12.2016 року з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 30 «Про оплату праці» роботодавець зобов»язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Перевіркою встановлено, що в табелі обліку використання робочого часу за жовтень 2016 року неправильно вказана загальна тривалість відпрацьованого робочого часу, а саме 152 год. замість 160 год.

З копії табелю обліку робочого часу за жовтень 2016 року видно, що працівниками відпрацьовано 20 робочих днів по 8 годин, а тому загальна кількість годин повинна становити 160, а вказана помилка є механічною та жодним чином не вплинула на розмір заробітної плати працівникам, яка була аналогічною в наступні місяці.

Дана обставина підтверджується відомостями позивача про виплату заробітної плати.

Також письмовими поясненнями ОСОБА_5, ОСОБА_3, та ОСОБА_6 підтверджується факт, що напередодні Дня захисника ОСОБА_7 вони працювали 7 год.

Таким чином, встановлення порушення ч. 1 ст. 53 Кодексу законів про працю України під час перевірки, яке полягало в тому, що 13.10.2016, напередодні Дня захисника ОСОБА_7, працівники фізичної особи підприємця ОСОБА_1 відпрацювали повний восьмигодинний робочий день є помилковим, так як ним було невірно зазначено в табелі обліку використання робочого часу восьмигодинний робочий день, хоча його продавці працювали на одну годину менше.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року у справі №809/172/17 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

ОСОБА_8

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 18.05.2017 року.