Справа № 802/2135/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2017-05-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/2135/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

16 травня 2017 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Граб Л.С. ,

секретар судового засідання: Шевчук А. В.,

за участю:

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

представників третіх осіб: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агробуг" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агробуг" до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Національна зернова компанія", ОСОБА_8 про визнання дій протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Національна зернова компанія", ОСОБА_8 про визнання дій протиправними та скасування рішення

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили суд її задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.01.2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Агробуг" та ОСОБА_9 укладено договір оренди земельної ділянки №15 загальною площею 3.0597 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 010040133), яка розташована на території Пилявської сільської ради, Тиврівського району, Вінницької області терміном на 15 (п'ятнадцять) років.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.10.2016 року спадкоємцем земельної ділянки загальною площею 3.0597 га. кадастровий номер 010040133, після смерті ОСОБА_9, став син ОСОБА_8 та яким, у подальшому, було укладено договір оренди земельної ділянки №98 загальною площею 3.0597 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер 010040133), яка розташована на території Пилявської сільської ради, Тиврівського району, Вінницької області з ТОВ Національна зернова компанія.

Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 21.10.2016 року було прийнято рішення №17044145 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за кадастровим номером №010040133, на підставі вищезаначеного договору оренди про, що внесено відомості в єдину базу прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У зв'язку з цим судам необхідно враховувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначені норми під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Правовідносини, пов'язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією на час вчинення відповідачами оскаржуваних рішень регулювалися Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України "Про оренду землі" (далі - Закон №161-XIV) , Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - Закон №1952-IV, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень), Законом України "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон №3613-17), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року. (далі- Порядок №703).

Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із статтею 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

За приписами частини другої статті 9 Закону №1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

У пункті 8-1 частини другої цієї ж норми зазначено, що під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно.

З аналізу вказаної норми вбачається, що на державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 року, покладався обов'язок щодо направлення запиту до відповідних органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав лише у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, що згідно копій документів реєстраційної справи щодо державної реєстрації іншого речового права на земельну ділянку площею 3,0597 га, кадастровий номер :01:004:0133, що розташована на території Пилявської сільської ради, Вінницької області, Тиврівського району (а. с. 49-70), вбачається, що разом із заявами про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки було подано повний пакет документів, а також витяги з Державного земельного кадастру, які підтверджували факт відсутності вже зареєстрованих прав на ці ж земельні ділянки.

А тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність обов'язку нотаріуса, як державного реєстратора вчиняти дії спрямовані для їх повторного отримання, а тому, вчиняючи реєстраційні дії на основі поданих документів, нотаріус діяла правомірно, на підставі та у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Крім того колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01.01.2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

У зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що подвійна реєстрація прав оренди на земельні ділянки за різними орендарями може існувати лише тоді, коли первинна реєстрація права оренди земельних ділянок була проведена відповідно до норм чинного законодавства. Разом з тим, незважаючи на факт існування вже зареєстрованих прав, державний реєстратор в силу різних обставин, може прийняти рішення про реєстрацію прав за іншим суб'єктом.

Таким чином, одним із визначальних моментів у даному спорі є наявність первинної державної реєстрації договору оренди, вчиненої відповідно до законодавства, що діяло на момент укладення.

Перевіряючи чинність державної реєстрації на спірну земельну ділянку, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 21.10.2016 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №17044145 щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за кадастровим номером 010040133 прийняла на підставі договору оренди земельної ділянки укладеного між спадкоємцем ОСОБА_8 та товариством з обмеженою відповідальністю Національна зернова компанія.

У відповідності до п. 1-4 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочинну, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов'язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов'язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що державний реєстратор, в даному випадку нотаріус, встановлює відповідність заявлених прав, зокрема, відомостям, що містяться в Державному реєстрі прав, Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Також державний реєстратор використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.

Крім того, законодавець ставить перед державним реєстратором обов'язок щодо необхідності здійснення запитів до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав на нерухоме майно до 01.01.2013, в разі здійснення реєстрації права, що виникли до цієї дати. Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зобов'язує державного реєстратора робити такі запити за умови того, що у нього відсутній доступ до відповідних носіїв інформації, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 18 Закону).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем для проведення державної реєстрації були надані усі необхідні документи, які дозволили приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 здійснити державну реєстрацію права оренди земельної ділянки без припущення, що вказана земельна ділянка може вже перебувати в оренді.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у відповідності до п.4 ч.1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відповідачем було зроблено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 69), в якому містяться відомості про належність цієї земельної ділянки ОСОБА_8

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що приватний нотаріус ОСОБА_7, під час прийняття рішення від 21.10.2016 року №17044145 про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за кадастровим номером 010040133 діяла у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме, вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 №1952-IV в редакції, станом на 19.10.2016, та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого від 25 грудня 2015 р. №1127, а тому відсутні підстави для його скасування.

В силу вимог статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агробуг" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 23 травня 2017 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_10 ОСОБА_11