Справа № 2-а-5356/08/1570
Суддя: Милосердний М.М.
Дата ухвалення: 2011-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2011 р.Справа № 2-а-5356/08/1570

Категорія:8.2.1Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Милосердного М.М.,

суддів Бітова А.І. та Ступакової І.Г.,

при секретарі Дубчак Ю.В.,

за участю: представника ДПІ у Приморському районі м. Одеси ОСОБА_1, представника прокуратури Одеської області ОСОБА_2, представника прокуратури Приморського району м. Одеси - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2009 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси за участю прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2008 року фізична особа - підприємець (далі ФОП) ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції (далі ДПІ) у Приморському районі м. Одеси про скасування податкових повідомлень рішень: №000046/1701/0 від 18 січня 2008 року щодо визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальній сумі 1814894,00грн., з яких 907022,00 грн. - основний платіж і 907872,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції, та №000045/1701/0 від 18 січня 2008 року щодо визначення податкового зобов'язання по податку з доходів громадян, отриманих від здійснення підприємницької діяльності у загальній сумі 435199,92 грн. - основного платежу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що податковим органом неправомірно наведено висновок, що усі грошові кошти, які надходили на розрахунковий рахунок підприємця є його виручкою, оскільки, виручкою від реалізації послуг та відповідно об'єктом оподаткування єдиним податком може бути лише та сума коштів, яка надійшла на розрахунковий рахунок суб'єкта підприємницької діяльності - платника єдиного податку як плата за надані послуги, а не вся сума транзитних коштів, які підлягають обов'язковій передачі третій особі Комітенту, тому він звернувся до суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2009 року позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 задоволено. Суд скасував податкові повідомлення - рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси №000046/1701/0 від 18 січня 2008 року та №000045/1701/0 від 18 січня 2008 року.

Не погоджуючись з постановою суду, ДПІ у Приморському районі м. Одеси подана апеляційна скарга, в якій зазначено, що вказана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного з`ясування всіх обставин у справі, тому постанова підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ДПІ у Приморському районі м. Одеси підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі направлення від 14 грудня 2007 року №001893/2138 та наказу від 29 грудня 2007 року "Про продовження терміну проведення планової документальної перевірки СГД - фізичної особи ОСОБА_4І.", відповідно до направлення на перевірку від 29 грудня 2007 року №002306/2211 та відповідно до плану графіку проведення документальних перевірок суб'єктів господарювання фахівцями ДПІ у Приморському районі м. Одеси була проведена планова виїзна перевірка фінансово - господарської діяльності з питань дотримання суб'єктом господарської діяльності - ФОП ОСОБА_4 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 листопада 2006 року по 30 вересня 2007 року.

При проведені перевірки було встановлено, що згідно наданих до перевірки документів, підприємець за перевіряємий період був платником єдиного податку, здійснював підприємницьку діяльність без створення юридичної особи. За даними перевірки та за даними звітів СПД ОСОБА_4 здійснював торгівлю роздрібними товарами (автомобілями).

У період травень - серпень 2007 року ФОП ОСОБА_4, здійснюючи підприємницьку діяльність уклав договір поставки автомобілів від 03 травня 2007 року № ДГ -01/08 з ТОВ "Авторай", відповідно до якого ФОП ОСОБА_4 були отримані від ТОВ "Авторай" автомобілі на реалізацію, що підтверджено первинними бухгалтерськими документами ТОВ "Авторай". Згідно виписки банку по розрахунковому рахунку ФОП ОСОБА_4 за період травень - серпень 2007 року на його розрахунковий рахунок надійшли кошти від реалізації автомобілів на загальну суму 5 442 134,75 грн.

Йдеться про те, що в порушення вимог п.1 Указу Президента від 03 липня 1998 року №727/98, за 2-й квартал 2007 року ФОП ОСОБА_4 перевищив законодавчо встановлений граничний обсяг виручки для субєктів малого підприємництва:

- в порушення п.п. 2.3.1. п. 2.3. ст. 2, п 9.4.ст.9. Закону України № 168/97-ВР від 03.04.1997р "Про податок на додану вартість" із змінами та доповненнями (далі Закон № 168/97-ВР) ФОП ОСОБА_4 з травня 2007р. повинен був зареєструватися як платник податку на додану вартість.

- в порушення пп. 3.1.1. п. 3З.1. ст. 3, п.п. 7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону №168/97-ВР ФОП ОСОБА_4 занижено податок на додану вартість на суму 907 022грн.

- в порушення пп. 4.1.4. п.4.1. ст.4 Закону України від 21.12.2000р. № 2181-ІІІ "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" із змінами та доповненнями (далі Закон № 2181-ІІІ) ФОП ОСОБА_4 не були надані до ДПІ у Приморському районі м. Одеси податкові декларації за травень - вересень 2007р.

- в порушення ст. 13,14 Декрету КМУ від 26.12.1992 р. № 13-92 "Про прибутковий податок з громадян" зі змінами та доповненнями (далі Декрет), ФОП ОСОБА_4 було занижено суму податку з доходів фізичних осіб, отриманих від здійснення підприємницької діяльності за 2-3- кв. 2007 року на суму 435 199,92 грн.

- в порушення п. 4 Указу Президента України від 03.07.98р. за № 727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства" із змінами та доповненнями (далі Указ) встановлено неведення книги обліку доходів та витрат за формою №10.

- в порушення ст. 1 Указу встановлено перевищення обсягу виручки від реалізації товарів (робіт,послуг) за період з 01 квітня 2007 року по 30 червня 2007 року на суму 3 238 276,46 грн.

- в порушення п.п. "в" п. 19.1. ст. 19 Закону України від 22.05.2003р. №889-VI "Про податок з доходів фізичних осіб" із змінами та доповненнями (далі Закон №889-VI) встановлено неподання до ДПІ у Приморському районі м. Одеси податкової декларації про доходи від підприємницької діяльності за 3-й квартал 2007 року.

За результатами перевірки складено Акт від 14 січня 2008 року №48/17-0112//2 на підставі якого, ДПІ у Приморському районі м. Одеси були прийняті податкові повідомлення-рішення від 18 січня 2008 року №000045/1701/0 на загальну суму 435 199,92 грн. (податкове зобов'язання з податку з доходів громадян, отриманих від здійснення підприємницької діяльності у сумі 435 199,92 грн.) за порушення вимог ст.ст.13,14 Декрету та №000046/1701/0 від 18 січня 2008 року на загальну суму 181 4894 грн. (податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 907 022грн., штрафні санкції у сумі 907 872 грн.) за порушенням позивачем вимог п.2.1 ст.2, п.п.3.1.1, п.3.1 ст.3, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.4 ст.9 Закону №168/97-ВР.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виручкою від реалізації послуг та відповідно об'єктом оподаткування єдиним податком може бути лише та сума коштів, яка надійшла на розрахунковий рахунок суб'єкта господарювання - платника єдиного податку як плата за надані послуги, а не вся сума транзитних грошових коштів, які у подальшому підлягають обов'язковій передачі третій особі. Також суд дійшов висновку, що донарахування позивачу податкових зобовязань та застосування штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість та податку з доходів фізичних осіб податковим органом здійснено неправомірно та в порушення вимог діючого податкового законодавства України.

Однак, колегія суддів не може погодитися в повній мірі з таким висновком суду, та акцентує увагу на тому, що відповідно до вимог статті 159 КАС України судове рішення повинно бути ухвалено судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу (ч.1 ст.71 КАС України).

Згідно підпункту 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону № 168/97-ВР оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичною особою, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством із цих питань, з урахуванням норм цього пункту.

Таким спеціальним законодавством, зокрема, є Указ Президента України від 03 липня 1998 року "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства", яким запроваджено спеціальний режим оподаткування, обліку та звітності, спрямований на підтримку субєктів малого підприємництва.

Положеннями статті 1 Указу передбачено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, у тому числі, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їхніх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Отже, реалізація права субєкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності залежить від виконання останнім установлених Указом вимог.

При цьому єдиний податок сплачується виключно з доходів, одержаних фізичною особою субєктом підприємницької діяльності з додержанням вимог цього Указу, зокрема, якщо виручка платника єдиного податку за рік не перевищує 500 тис. гривень.

Водночас, порушення умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених статтею 1 Указу, у тому числі перевищення граничного обсягу виручки за рік, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до субєкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Приписами статті 6 Указу визначено, що субєкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказаний податок сплачується ним у складі єдиного податку.

Відповідно до статті 2 цього Указу фізична особа, зареєстрована як платник єдиного податку, сплачує такий податок за ставкою, встановленою місцевими радами за місцем державної реєстрації платника, залежно від виду його діяльності. При цьому, лише за умов додержання приписів зазначеного Указу, доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника податку та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобовязань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сімї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.

Таким чином, несплата податку з доходів фізичних осіб, як це передбачено для платників єдиного податку, можлива лише в разі дотримання субєктом малого підприємництва умов перебування на спрощеній системі оподаткування. Зазначене стосується також і відповідності граничного обсягу виручки платника єдиного податку розмірам, визначеним Указом.

Згідно статті 5 Указу, в разі порушення вимог, встановлених статтею 1 цього Указу, платник єдиного податку повинен перейти на загальну систему оподаткування, обліку та звітності починаючи з наступного звітного періоду (кварталу).

У той же час зазначений Указ не містить положень, які б регулювали питання оподаткування сум, що перевищують граничний обсяг виручки, встановлений законодавцем.

За таких обставин оподаткування доходів, отриманих платником єдиного податку з порушенням умов перебування на спрощеній системі оподаткування, повинно здійснюватися із застосуванням правил загальної системи оподаткування.

При цьому, з огляду на приписи пункту 1 Указу, в силу вимог яких виручкою від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) вважається сума, фактично отримана суб'єктом підприємницької діяльності на розрахунковий рахунок або (та) в касу за здійснення операцій з продажу продукції (товарів, робіт, послуг), при визначенні граничного обсягу виручки, при перевищенні якого субєкт малого підприємництва втрачає право перебувати на спрощеній системі оподаткування, підлягає врахуванню і сума виручки платника єдиного податку-комісіонера, одержана на підставі комісійних угод.

Тому, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково скасовані податкові повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси №000046/1701/0 від 18 січня 2008 року щодо визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість у загальній сумі 1814894,00грн., та №000045/1701/0 від 18 січня 2008 року щодо визначення податкового зобов'язання по податку з доходів громадян, отриманих від здійснення підприємницької діяльності у загальній сумі 435199,92 грн.

Окрім іншого, колегія суддів бере до уваги постанову Приморського районного суду від 12 травня 2011 року, яка набрала законної сили, і відповідно до якої ОСОБА_4 Д,І. притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 статті 212 Кримінального кодексу України за ухилення від сплати податків, що призвело до недоотримання бюджетом за період 2007 року кошти на загальну суму 996 66,27 грн., але був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України ( у звязку із закінченням строків давності).

А відповідно до ч. 4 статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обовязковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про обгрунтованність позовних вимог ФОП ОСОБА_4 є помилковими, у зв'язку з чим, в задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень - рішень №000046/1701/0 від 18 січня 2008 року щодо визначення податкового зобов'язання по податку на додану вартість, та №000045/1701/0 від 18 січня 2008 року щодо визначення податкового зобов'язання по податку з доходів громадян належить відмовити.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_4 до ДПІ у Приморському районі м. Одеси.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2009 року скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволені адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси за участю прокуратури Одеської області та прокуратури Приморського району м. Одеси про скасування податкових повідомлень-рішень.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її оголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: