Справа № 523/16876/14-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2017-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2017 р.м.ОдесаСправа № 523/16876/14-а

Категорія: 14 Головуючий в 1 інстанції: Шепітко І.Г.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Мадюді В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (треті особи: Одеська міська рада, Виконавчий комітет Одеської міської ради, ОСОБА_3, Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості») про визнання дій протиправними, скасування реєстрації, визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради (далі Суворовська РА ОМР), в якому просила:

- визнати протиправними дії посадових осіб виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси щодо затвердження прийомки в експлуатацію та оформлення права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на померлого ОСОБА_4;

- визнати протиправними дії посадових осіб Одеського міського бюро технічної інвентаризації управління комунального господарства виконокому Одеської обласної ради народних депутатів УРСР (правонаступник КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради») щодо реєстрації права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на померлого ОСОБА_4;

- скасувати реєстрацію 25 жовтня 1980 року в Одеському міському бюро технічної інвентаризації управління комунального господарства виконкому Одеської обласної ради народних депутатів УРСР права власності ОСОБА_4 на житловий будинок згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20 березня 1980 року на житловий будинок за вказаною вище адресою, виданого житлово-комунальним відділом виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси від 20 лютого 1980 року за № 102/1 про затвердження прийомки в експлуатацію та оформлення права власності на домоволодіння за названою адресою на померлого ОСОБА_4;

- визнати неправомірною видачу та недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 20 березня 1980 року за вказаною адресою, видане житлово-комунальним відділом виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси на ім'я ОСОБА_4, згідно рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси від 20 лютого 1980 року № 102/1.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що при вирішенні справи судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права. Так на думку апелянта, суд першої інстанції допустив порушення права позивача на судовий захист, передбаченого ст. 55 Конституції України. Крім того, не були дотримані вимоги постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 6 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ». У зв'язку з викладеним в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постановленого по справі судового рішення з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи позивача та її представника в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 17 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за виключенням спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

На підставі частин 1 та 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

На підставі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Як вбачається з адміністративного позову, ОСОБА_1 просить визнати протиправними дії посадових осіб виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси та Одеського міського бюро технічної інвентаризації управління комунального господарства виконкому Одеської обласної ради народних депутатів УРСР (правонаступник КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради»). Крім того, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів міста Одеси від 20 лютого 1980 року № 102/1 про затвердження прийомки в експлуатацію та оформлення права власності на домоволодіння, визнати неправомірною видачу та недійсним свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 20 березня 1980 року та скасувати реєстрацію права власності від 25 жовтня 1980 року.

При цьому, в судовому засіданні Одеського апеляційного адміністративного суду 17 травня 2017 року представник ОСОБА_1 зазначив, що названий позов направлений на захист житлового права та права власності позивача.

Таким чином, між позивачем та третьою особою по справі існує спір про право, що на підставі наведених вище положень Кодексу адміністративного судочинства України та Цивільного процесуального кодексу України виключає можливість розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Водночас, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а тому, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, даний спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а відтак рішення суду першої інстанції про закриття провадження у справі є правильним.

Всупереч доводам апелянта, закриття провадження у справі за даним позовом ОСОБА_1, поданим на захист житлового права та права власності позивача, не є порушенням ст. 55 Конституції України, оскільки передбачає можливість захисту порушених прав позивача в порядку цивільного судочинства, про що прямо зазначено судом першої інстанції в резолютивній частині оскарженого судового рішення.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено стороною позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 523/1352/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (третя особа по даній справі), Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» про визнання свідоцтва на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 від 20 березня 1980 року недійсним, визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Наведені в обґрунтування позову по даній справі доводи позивача можуть бути наведені ОСОБА_1 в обґрунтування позову по цивільній справі № 523/1352/15-ц та досліджені судом в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 22 травня 2017 року.

Головуючий: О.С. Золотніков

Судді: Ю.В. Осіпов

В.О. Скрипченко