Справа № 804/14083/15
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2017-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

15 травня 2017 рокусправа № 804/14083/15

Суддя Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду Мельник В.В. перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії задоволено частково (а.с. 73-75).

20.10.2016року не погодившись з рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу (а.с. 82-86).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2016 року (суддя Суховаров А.В.) апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 було залишено буз руху у звязку з несплатою судового збору та пропуском строку на апеляційне оскарження (а.с. 89).

06.02.2017 року, на виконання зазначеної ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2016 року, 06.02.2017 року на адресу суду від заявника апеляційної скарги надійшло клопотання в якому останній зазначає, що неотримання ним особисто оскаржуваного рішення суду по даній адміністративній справі зумовлено, зокрема тим, що на розгляді у Дніпропетровському адміністративному окружному суді знаходилось близько 15 справ за аналогічними позовами і він фізично не міг відслідкувати дату виготовлення рішення по даній адміністративній справі. Крім того зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 137 КАС України, направив копію рішення лише 04.10.2016 року, що підтверджується копією конверту та роздруківкою з офіційного сайту «Укрпошта» (а.с. 92).

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 року (суддя Суховаров А.В.) відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Рішення обґрунтовано зокрема тим, що відповідач не надав доказів поважності причин пропущення строку на апеляційне оскарження. Суд відзначив, що відповідач знав про розгляд справи, в тому числі про судове засідання, призначене на 21.01.2016 року, про що свідчать докази повідомлень (а.с. 24-26, 34, 47-50) та надіслані заперечення проти позову (а.с. 51, 68, 77), а отже, не звернення за судовим рішенням протягом 10 місяців свідчить про відсутність інтересу до справи (а.с. 95).

Вищезазначена ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 року не була оскаржена, тобто є чинною.

15.04.2017 року відповідачем повторно, через суд першої інстанції подано апеляційну скаргу на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії (а.с. 101-106).

Разом з апеляційною скаргою заявником подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі 804/14083/15 (а.с. 98-100).

Клопотання про поновлення строку обґрунтовано тим, що згідно даних Єдиного реєстру судових рішень, оскаржувана постанова оприлюднена 19.09.2016 року та була надіслана судом першої інстанції до реєстру 14.09.2016 року, а отже, зазначена в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду дата 21.01.2016 року, в силу положення Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень, не є датою постановлення рішення (а.с. 98 та його зв. стр).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції копія постанови відповідачу направлена лише 04.10.2016 року, а отримана Уповноваженою особою лише 15.10.2016 року, що підтверджується копією конверту та роздруківки з офіційного сайту «Укрпошта» за штрих кодовим ідентифікатором 120.

Таким чином, строк оскарження, з урахуванням ч.2 ст.186 та ч.3 ст.103 КАС України, спливає 25.10.2016 року. З огляду на зазначене, відповідач вважає, що Уповноважена особа вперше, 21.10.2017 року, подала апеляційну скаргу у межах строку передбаченого на апеляційне оскарження (а.с. 98 та її зв. стр.).

Розглянувши матеріали адміністративної справи, доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаю, що апеляційне провадження в справі не може бути відкрито з наступних підстав.

За приписами частини 2 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, отримавши апеляційну скаргу, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її відповідність вимогам статті 187 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Пунктом 3 частини 5 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, зокрема, якщо є ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Таким чином, зазначеною нормою не передбачено право чи обовязок суду поновляти пропущений строк на апеляційне оскарження за наявності ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, натомість чітко визначені процесуальні наслідки наявності такого рішення.

Приймаючи рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження, суд зважує на доводи зазначені заявником апеляційної скарги в клопотанні про поновлення строку та приймає до уваги докази, які, на думку останнього, є достатніми для визнання причин пропуску строку поважними, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

В силу закону, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Слід звернути увагу на те, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Під час дослідження матеріалів даної адміністративної справи суд зважує на ту обставину, що ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 року встановлено, що відповідач майже 10 місяців, будучи обізнаним про його наявність, не звертався до суду першої інстанції з заявою щодо отримання оскаржуваного судового рішення, що свідчить про неналежне ставлення заявника апеляційної скарги до своїх процесуальних обовязків.

Ознайомившись з долученими відповідачем до клопотання про поновлення строку, як на докази поважності пропущеного строку, копією конверту та роздруківки з офіційного сайту «Укрпошта» за штрих кодовим ідентифікатором 120, суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не містять жодного реквізиту, який би свідчив про те, що зміст інформації, яку вони містять стосується предмету доказування у даній адміністративній справі.

Крім того, вищезазначені доводи були вказані в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження під час подачі апеляційної скарги 20.10.2016 року, по якій прийнято рішення (суддя Суховаров А.В.) про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Суд, також вважає за необхідне звернути увагу на те, що доводи заявника апеляційної скарги, зазначені у клопотанні про поновлення строку, є фактично незгодою відповідача з прийнятою 08.02.2017 року ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Частиною 3 ст.7 КАС України встановлено принцип адміністративного судочинства, щодо рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що задоволення клопотання заявника апеляційної скарги про поновлення пропущеного строку звернення до суду через значний проміжок часу після його винесення, призведе до порушення принципу рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Крім того, питанням безпідставного поновлення процесуальних строків була надана оцінка Європейським Судом з прав людини, судова практика та рішення якого згідно ч.2 ст.8 КАС України повині застосовуватись під час розгляду адміністративних справ в Україні з урахуванням принципу верховенства права.

Європейський Суд з прав людини в рішенні "Рябих проти Росії" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Також в рішенні "Пономарьов проти України" суд звернув увагу на те, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип правової визначеності, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Таким чином Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обгрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є ухвала про відмову у задоволенні апеляційної скарги цієї особи або про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою.

Враховуючи приписи норм чинного законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі № 804/14083/15, не оскаржена та набрала законної сили, вважаю що це є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження у цій справі за апеляційною скаргою відповідача від 15 квітня 2017 року.

Керуючись пунктом 3 частини 5 статті 189 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк» «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 січня 2016 року у справі № 804/14083/15 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «СТАНДАРТ» ОСОБА_1 про зобовязання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Суддя: В.В. Мельник