Справа № 814/498/17
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

18 травня 2017 року Справа № 814/498/17

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В. за участю секретаря судового засідання Мирко О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1

доГоловне управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5,Миколаїв,54001

провизнання протиправною відмову,

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: Руснакова Т.А.;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі-відповідач, ГУНП в Миколаївській області) про визнання протиправною відмову у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати та стягнення невиплаченої заробітної плати за період з 14.01.2017 р. по 21.02.017 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем безпідставно відмовлено у виплаті заробітної плати за період з 14.01.2017 р. по 21.02.2017 року, оскільки в цей період він вважався таким, що проходить службу органах поліції. Так, на підставі рішення суду, яке підлягало до негайного виконання в частині поновлення, наказом начальника ГУ НП в Миколаївській області №22 о/с від 30.01.2017 року його поновлено на посаді, а наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №40 о/с від 22.02.2017 року відряджено позивача до ДКП НПУ з увільненням з посади заступника начальника ГУНП в Миколаївській області.

Відповідач надав до суду письмові заперечення, згідно з якими вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки наказ про призначення на посаду в постійних штатах ГУНП у Миколаївській області не видавався, так як позивачем не було подано рапорт про призначення його на відповідну посаду.

У судовому засіданні 18.05.2017 року судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши сторін у справі, дослідивши всі матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

З 07.11.2015 року ОСОБА_1, згідно наказу Голови Національної поліції України № 19 о/с від 07.11.2015 року та наказу тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 3 о/с від 07.11.2015 року відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію», як прибулого з Міністерства внутрішніх справ України, було призначено у порядку переатестування на посаду заступника начальника Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області та присвоєно спеціальне звання «полковник поліції».

Наказом тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 114 о/с від 25.05.2016 року позивача звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч.І п.5 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

07 липня 2016 постановою Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 814/1104/16 визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Миколаївській області № 114 о/с від 25.05.2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції та поновлено на посаді заступника начальника ГУНП в Миколаївській області. Дане рішення в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягала негайному виконанню.

Наказом т.в.о начальника ГУНП в Миколаївській області № 184 о/с від 15.07.2016 р. пункт наказу № 114 о/с від 25.05.2016 р. в частині звільнення з органів поліції скасовано та поновлено мене на посаді заступника начальника ГУНП в Миколаївській області.

19 вересня 2016 року ОСОБА_1, заступника начальника ГУНП в Миколаївській області полковника поліції, наказом тимчасово виконуючого обов'язки начальника Головного управління Національної поліції в Миколаївській області № 264 о/с від 19.09.2016 року звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч.І п.4 Закону України «Про Національну поліцію» ( у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

13 січня 2017 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 814/1987/16 визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Миколаївській області № 264 о/с від 19.09.2016 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції та поновлено на службі в поліції на посаді заступника начальника ГУНП в Миколаївській області з 20.09.2016 року, а також стягнення з ГУНП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20.09.2016 року по 13.01.2017 року у сумі 33690,49 гривень, без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню. Дана постанова в частині поновлення позивача на посаді та стягнення заробітної плати за один місяць підлягала негайному виконанню.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був поновити ОСОБА_1 з 14.01.2017 року.

Однак, наказ №22 о/с про скасування наказу №264 о/с від 19.09.2016 р. в частині звільнення позивача та поновлення його на посаді прийнято 30.01.2017 року.

Згідно пояснень позивача, оскільки керівництвом ГУНП в Миколаївській області йому не було запропоновано ніякої посади в штаті ГУНП в Миколаївській області, він продовжуючи виконувати свої функціональні обов'язки, розпочав пошук посад в органах поліції самостійно.

02 лютого 2017 року ОСОБА_1 на ім'я начальника Департаменту кіберполіції Національної поліції України (далі - ДКП НПУ) було подано рапорт про згоду на призначення на посаду заступника начальника Управління інформаційних технологій та програмування в південному регіоні ДКП НПУ.

20 лютого 2017 року начальником ГУНП в Миколаївській області було видано наказ № 40 о/с про відрядження позивача до ДКП НПУ з увільненням його з посади заступника начальника ГУНП в Миколаївській області з 22.02.2017 року.

22 лютого 2017 року наказом начальника ДКП НПУ № 18 о/с полковника поліції ОСОБА_1, прибулого з ГУНП в Миколаївській області призначено на посаду заступника начальника управління інформаційних технологій та програмування в південному регіоні - начальником першого відділу управління інформаційних технологій та програмування в південному регіоні ДКП НПУ з 22.02.2017 року.

Отже, у період з 14.01.2017 року по 21.02.2017 року ОСОБА_1 проходив службу у ГУНП в Миколаївській області, але заробітна плата за цей час позивачу не виплачувалась, у зв'язку з чим він неодноразово (10.2.2017, 24.02.2017) звертався із письмовим запитами до ГУНП в Миколаївській області.

Остаточною відповіддю ГУНП в Миколаївській області від 02.03.2017 року позивачу було відмовлено у виплаті заробітної плати за період з 14.01.2017 р. по 22.02.2017 р., у зв'язку тим, що позивач не був призначений на постійну посаду штатів ГУНП.

Позивач не погоджуючись із протиправними діями щодо не виплати йому заробітної плати звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд вирішуючи спір між сторонами виходить з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі-Закон), поліція діє виключено на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

Згідно ст. 59 Закону, рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 65 Закону, Переміщення поліцейських здійснюється 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров'я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Частиною 1,2 ст. 94 Закону визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Так, п. 6 Розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений Наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 року (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 р. визначено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.

Відповідно до п. 6 розділу 3 Порядку, Поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Пунктом 8 розділу 1 Порядку визначено, що 8. Підставою припинення виплати грошового забезпечення поліцейському є наказ керівника (начальника) органу поліції, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.

Відповідно до п. 10 Порядку, при переведенні по службі, пов'язаному з переїздом до іншого населеного пункту, грошове забезпечення за попереднім місцем служби виплачується до дня відбуття до нового місця служби, зазначеного в наказі по особовому складу.

Згідно п. 11 Порядку, Грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Таким чином, позивач будучи призначеним на посаду заступника начальника ГУНП в Миколаївській області наказом начальника ГУНП від 30.01.2017 року № 22 о/с на підставі рішення суду від 13.01.2017 року, виконуючи свої функціональні обов'язки, не допускаючи прогулів без поважних причин мав право розраховувати на оплату праці, а відповідач в свою чергу зобов'язаний був виплатити заробітну плату за період з 13.01.2017 року (час поновлення на посаді) по 21.02.2017 року (час переміщення на посаду до ДКП НПУ).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Також, згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.06р. українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Так, за практикою Європейського Суду з прав людини:

- конвенційне поняття «майно» являє собою «існуюче майно» або засоби, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», рішення від 12.07.2001 р. п. 83);

- засоби юридичного захисту ефективними є тоді, коли вони можуть запобігти виникненню умов, які становлять порушення, або не допустити подальшого існування таких умов (справа «Мельник проти України», рішення від 28.03.2006 р., щодо ст. 13);

- принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», рішення від 22.06.2004 р., п. 184).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша й найважливіша вимога ст. 1 Протоколу полягає в тому, що любе втручання публічної влади в право

на мирне володіння майном повинно бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом» (Рішення у справах «Амюр проти Франції», «Бувший король Греції та інші проти Греції» та «Маламе проти Греції»).

При цьому «майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, по відношенню до яких особа може стверджувати, що вона має, у крайньому разі, «легітимні надії» на реалізацію майнового права (п. 83 рішення від 12.07.2001р. у справі «Ганс-Адам II проти Германії»).

В рішенні від 24.04.2015 р. по заяві №38667/06 у справі «Будченко проти України» підкреслив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення складає втручання у право заявника згідно ст. 1 Протоколу (п. 39).

А в рішенні від 10.03.2011 року у справі «Сук проти України» (заява №10972/05) ЄСПЛ вказав, що держава за своїм баченням визначає які доплати ,

надавати своїм працівникам з Державного бюджету. Якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати, діє, а передбачені умови дотримані, то державні органи не можуть відмовляти в їх наданні, поки законодавче положення залишається в силі (п. 23).

В п. 26 рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі «Кечко проти України» вказано, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Також, Європейський Суд у справі YVONNE VAN DUYN V. HOME OFFICE (Сase 41/74 VAN DUYN V. HOME OFFICE) зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, у даному випадку це забезпечення речовим утриманням безкоштовно, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію про неможливість поставити гарантовані законом виплати в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002р. №5-рп/2002, від 17.03.2004р. №7-рп/2004, від 01.12.2004р. №20-рп/2004, від 09.07.2007р. №6-рп/2007)».

Відтак, посилання відповідача на відсутність фінансування скорочених посад (посад в тимчасовому штаті ) як на підставу не виплати позивачу грошового забезпечення є недоречним, оскільки не ґрунтується на нормах діючого законодавства України та протирічить практиці Європейського суду з прав людини.

Довідка про грошове утримання позивача свідчить, що середньоденне грошове забезпечення позивача складає 396,48 грн.

Відповідно до п. 9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, нарахування та виплата грошового з утримання поліцейських правдиться із розрахунку календарних днів в місяці.

Позивачу не виплачено заробітну плату за період з 14.1.2017 р. по 21.02.2017 р.. Сума заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача складає 15462,72 грн.(39 днів * 396,48), з яких сума 11894,40 грн. за один місяць.

Відповідно до ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови про присудження виплат заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах стягнення за один місяць, а також поновлення на посаді.

Згідно зі ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів та у доведенні перед судом їх переконливості.

Оцінюючи докази відповідно до ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Миколаївській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1, заробітної плати (грошового забезпечення) за період проходження служби в органах поліції з 14 січня 2017 року по 21 лютого 2017 року включно.

3. Стягнути з Головного управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на корить ОСОБА_1 заробітну плату (грошове забезпечення) в сумі 11894,40 грн. за один місяць.

4. Стягнути з Головного управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на корить ОСОБА_1 заробітну плату (грошове забезпечення) в сумі 3568,32 грн..

5. Постанова в частині стягнення заробітної плати (грошового забезпечення) за один місяць підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич