Справа № 490/1719/17
Суддя: Гуденко О. А.
Дата ухвалення: 2017-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/317/2017 Справа № 490/1719/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 квітня 2017 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваші С.О.,

за участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

встановив

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він звернувся до відповідача з питанням призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, проте отримав відмову у зв'язку з тим, що період проходження строкової служби та половина строку навчання за денною формою на юридичному факультеті університету при призначенні щомісячного грошового довічного утримання не зараховується.

Позивач просив визнати такі дії протиправними та зобовязати відповідача зарахувати йому до стажу роботи суддею, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання періоди:роботи суддею -20 р.10 міс.23 дні; половину терміну навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету 1 р.5 міс.14 дн.; період проходження строкової військової служби 2 р. 19 дн., а всього 24 р.4 міс.26 дн.; зобовязати відповідача встановити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88 % від заробітної плати працюючого судді та зобовязати відповідачу провести позивачу перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру 88 %, починаючи з 24.09.2016 р. з урахуванням розрахунку стажу, виданого апеляційним судом Миколаївської області, та з урахуванням раніше виплачених коштів.

Ухвалою суду 28.04.2017 року замінено відповідача ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва на Центральне обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області.

Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у запереченні.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Наказом №23/КС від 16.09.2016 р. Апеляційного суду Миколаївської області відраховано зі штату апеляційного суду Миколаївської області ОСОБА_1 з посади судді апеляційного суду Миколаївської області 23.09.2016 року у відставку відповідно до Постанови Верховної Ради України №1515-VIII від 08 вересня 2016 року.

Згідно довідки від 06.12.2016 заробітна плата позивача, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці склала 28160,00 грн., з якої: оклад 17600,00 грн., надбавка 10560,00 грн.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1, усього стаж роботи станом на 23.09.2016 р. становить 24 роки 4 місяці 26 днів.

Розпорядженням 182323 від 13.12.2016 року позивачу призначено згідно з Законом України довічне грошове утримання в сумі 20727,75 грн.

Не погодившись з розміром, позивач звернувся до ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва з відповідною заявою посилаючись на 11 Перехідних положень Закону №2453, частину 1 та частину 4 ст. 43 ЗУ від 15.12.92 №2862-ХІІ «Про статус суддів», абзац 2 п.3-1 постанову КМУ від 03.09.2006 №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», стосовно визначення стажу роботи судді.

ОСОБА_2 пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва №5-с-01 від 25.01.2017 року позивачу повідомлено, що йому з 24.09.2016 року йому призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ст. 141 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в розмірі 80 % грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження грошового утримання судді. Також його стаж на посаді судді складає 20 років 10 місяців 23 днів, і призначений розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 % грошового утримання судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру з урахуванням довідки, виданої Апеляційним судом Миколаївської області від 23.09.2016, а саме 20416,00 (25520,00 х 80 %). За матеріалами пенсійної справи стаж позивача складає 31 рік 7 місяців 3 дні (станом на 23.09.2016). До загального стажу роботи зараховано час проходження військової служби у період з 19.04.1985 по 07.05.1987 (2 роки, 0 місяців, 19 днів), а також навчання у юридичному інституті Одеського державного університету ім. І.І. Мечнікова у період з 01.09.1989 по 27.07.1992 (2 роки, 10 місяців, 27 днів).

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених в ч. 1 ст.126 Конституції України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

В п.7 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді. В цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Правові засади організації судової влади, загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів урегульовані Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Гарантії незалежності суддів закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою незалежність судді забезпечується окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установлених законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення частини третьої статті 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, а також пункту 5 розділу III «;Прикінцеві положення» закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Конституційний суд України визначив наступний порядок виконання рішення: застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим аніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання»; підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: « Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 2, абз. 2 розділу 11 « Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», ст. 138 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення ( суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Згідно з ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний суд України» у разі необхідності Конституційний суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень Законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Суд зазначає, що матеріальне забезпечення суддів після виходу їх у відставку як складова їхнього правового статусу є не особистим привілеєм, а засобом конституційного забезпечення незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду за справедливим, неупередженим та незалежним правосуддям.

У відповідності до ст. 6.4. Європейської хартії про статус суддів - суддя, що досяг встановленого законом віку для виходу у відставку з суддівської посади, яку займав протягом певного часу, повинен отримувати пенсію по виходу у відставку, рівень якої повинен бути як можна ближче до рівня останньої заробітної плати в якості судді.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права.

Відповідно до ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент прийняття рішення відповідачем вже існувало рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016і відповідач неправомірно застосував положення закону, які вказаним рішенням визнано неконституційними.

Строк проходження військової служби зараховується до стажу роботи, який дає право на звільнення у відставку. Норма закону, яка передбачає право на збільшення грошового утримання на 2 відсотки за рік, прийнята законодавцем з метою заохочення суддів, які мають необхідний стаж для виходу у відставку, продовжувати працювати на посаді.

Норма про збільшення (у відсотковому розмірі) довічного грошового утримання судді у відставці введена Указом Президента України від 10 липня 1995 р. N 584/95, який передбачав: "Установити, що: до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби".

Таке ж положення було закріплено в Постанові КМ України від 03.09.2005 за № 865, яка втратила чинність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що законодавець вказуючи на те, що підставою для збільшення розміру грошового утримання на 2 відсотки за кожен рік роботи понад 20 років роботи на посаді судді, виходив з того, що у ці 20 років зараховується стаж, який дає право на відставку, хоча й не пов'язаний з перебуванням на посаді судді.

Такої ж думки дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01.06.2016 у справі № К/9991/55900/12 (щодо зарахування половини строку навчання).

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 94 КАС України передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС України суд

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Центрального обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Центральне обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи суддею, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання періоди:роботи суддею -20 років 10 місяців 23 дні; половину терміну навчання за денною формою на юридичному факультеті Одеського державного університету 1 рік 5 місяців 14 дні; період проходження строкової військової служби 2 роки 19 днів, а всього 24 роки 4 місяця 26 днів.

Зобов'язати Центральне обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 88 % від зароібтної плати працюючого судді.

Зобов'язати Центральне обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, виходячи із розміру 88 відсотків, починаючи з 24 вересня 2016 року з урахуванням розрахунку стажу, виданого апеляційним судом Миколаївської області, та з урахуванням раніше виплачених коштів.

Стягнути з Центрального обєднання Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту її отримання.

Суддя О.А. Гуденко