Справа № 159/3806/16-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2017-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

13 травня 2017 року м. Київ К/800/15878/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Головчук С.В., вирішуючи питання про прийняття касаційної скарги Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження та у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2016 року.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, зокрема, КАС України. Вказує, що суд не дав належної правової оцінки обставинам справи та доводам відповідача про відсутність коштів на сплату судового збору у 2016 році та відсутністю таких перешкод у 2017 році.

Згідно із пунктом 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із змісту оскаржуваного судового рішення видно, що перевіряючи обставини справи, апеляційний суд встановив, що у листопаді 2016 році відповідач вперше звернувся з апеляційної скаргою на постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2016 року. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 грудня 2016 року цю скаргу повернуто особі, яка її подала, через несплату судового збору.

03 березня 2017 року Ковельське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області повторно звернулося з апеляційною скаргою та просило поновити строк апеляційного оскарження, посилаючись на те, що у 2016 році не мало коштів на сплату судового збору. Оскільки з 01 січня 2017 року Пенсійний фонд України та його територіальні органи звільнені від сплати судового збору, відповідно до норм Закону України №1774-VIII від 06 грудня 2016 року, відповідач вважав це є достатньою підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2017 року визнано неповажними, зазначені відповідачем підстави пропуску строку апеляційного оскарження, апеляційну скаргу Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишено без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом зазначення інших поважних підстав для поновлення строку.

На виконання ухвали судді, відповідач надіслав клопотання, в якому зазначив обставини, які вже перевірялись судом і були відхилені та надав виписки по рахунку.

Відповідно до частини шостої статті 108 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом. Тому, після усунення обставин, які були підставою для повернення апеляційної скарги, її може бути подано повторно. При цьому, у випадку повторного подання апеляційної скарги, до неї застосовуються ті ж вимоги, що у випадку первинного оскарження, у тому числі й дотримання строків на подання апеляційної скарги.

Водночас, апеляційний суд зауважив, що у випадку повернення первісної апеляційної скарги, особа, яка її подала, повинна вживати невідкладних заходів щодо усунення недоліків, які стали причиною повернення останньої.

Це означає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, своєчасність фінансування органів державної влади та їх видатків є безпосереднім обов'язком держави. При цьому, суд не визнав відсутність коштів для сплати судового збору як поважну причину для поновлення строку на апеляційне оскарження.

У рішенні Європейського суду з справ людини у справі «Пономарьов проти України» суд зазначає, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

У даній справі відповідач просить не екстраординарного перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду в порядку нагляду чи за нововиявленими обставинами, а відновлення провадження через значний період часу шляхом поновлення строку на ординарне апеляційне оскарження. Європейський суд з прав людини у згаданому абзацом вище рішенні також зазначив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Перевіряючи обставини справи та вивчаючи матеріали справи, апеляційний суд встановив, що відповідач мав достатньо часу для усунення недоліків апеляційної скарги під час первинного оскарження судового рішення, однак жодних заходів не вживав та не вчиняв дій, які можливо кваліфікувати як «максимальне використовування усіх засобів внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання». Суд апеляційної інстанції також наголосив на значному розриві в часі між первинним та повторним поданням апеляційної скарги.

Доводи відповідача про зміни, внесені Верховною Радою України, до Закону України «Про судовий збір», згідно з якими Пенсійний фонд України та його територіальні органи звільнені від сплати судового збору, як на підставу для поновлення строку оскарження судового рішення, перевірені апеляційним судом, який розцінив їх як недобросовісне використання права на оскарження судового рішення за рахунок встановлених Законом України «Про судовий збір» пільг щодо звільнення від сплати судового збору, що може розцінюватися, як надання державним органам певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу - юридичними та фізичними особами, які зобов'язані сплачувати цей збір.

У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для скасування чи зміни судових рішень, викладені в ній доводи перевірені судами і не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суд неправильно застосував норми процесуального права.

Наведене є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Ковельського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С.В. Головчук