Справа № 813/3128/16
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 травня 2017 року м. Київ К/800/11962/17

Суддя Вищого адміністративного суду України Іваненко Я.Л., перевіривши касаційну скаргу голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 14 квітня 2017 року касаційну скаргу залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк скаржником усунуто недоліки касаційної скарги.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року, позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову Державної пенітенціарної служби України у виплаті одноразової грошової допомоги пенсіонеру кримінально-виконавчої служби ОСОБА_1, інваліду ІІІ групи, оформлену Протоколом № 4-16 від 23 червня 2016 року, та зобов'язано відповідача призначити і виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1, пенсіонеру кримінально-виконавчої служби, інваліду ІІІ групи.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вважає висновки судів про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги помилковими, оскільки на момент встановлення інвалідності позивачу був відсутній законодавчо врегульований механізм призначення і виплати грошової допомоги особам, яким встановлена інвалідність в період з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 з 18 липня 2005 року по 16 листопада 2015 року проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби, перебував на посаді інспектора 2-ох категорії відділу режиму і охорони Львівської установи виконання покарань УДПтСУ у Львівській області.

Згідно з Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА від 12 листопада 2015 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, пов'язану з проходженням служби в органах внутрішніх справ та ступінь втрати професійної працездатності 50%.

Згідно з довідкою серії 10 ААВ №886541 від 12 листопада 2015 року до акту огляду медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено третю групу інвалідності з причини захворювання, пов'язаного проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Позивач звернувся до ДПтС України із заявою (рапортом) про призначення йому одноразової допомоги, до якої долучив довідку МСЕК, свідоцтво про хворобу, довідку страхової компанії про неотримання страхових виплат, копію паспорту та ідентифікаційного номеру.

За результатом розгляду вказаної заяви Протоколом №4-16 від 23 червня 2016 року комісією ДПтС України з розгляду питань щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги з мотивів законодавчо неврегульованого питання призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року до 09 грудня 2015 року.

26 липня 2016 року на адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь від Державної кримінально-виконавчої служби за №4/3-5631-16/С-4142 про призупинення розгляду документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено групу інвалідності і відсоток втрати працездатності і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року до 09 грудня 2015 року, до законодавчого врегулювання порядку призначення та виплати вказаної допомоги особам цієї категорії.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючі позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з 12 листопада 2015 року у позивача виникло право на отримання грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому, як працівнику кримінально-виконавчої служби, третьої групи інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в органах Державної пенітенціарної служби України. Проте, законодавчо неврегульоване питання порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року (втрата чинності Законом України «Про міліцію») до 09 грудня 2015 року (дата поширення дії соціального захисту, як у поліцейських), не може бути підставою для відмови у виплаті такої допомоги позивачу, оскільки право на отримання допомоги передбачено Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу» правовою основою діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України є Конституція України (254к/96-ВР), цей та інші закони України, акти Президента України і Кабінету Міністрів України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію" (580-19), а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21 жовтня 2015 року затвердив «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі - Порядок).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про Національну поліцію».

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, на момент розгляду заяви позивача діяли норми щодо соціального захисту пенсіонерів кримінально - виконавчої служби як у поліцейських, а саме, норми Закону України "Про міліцію", які регулюють питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Таким чином, посилання відповідача на законодавчо неврегульоване питання порядку призначення одноразової грошової допомоги особам, яким встановлено інвалідність і які були звільнені зі служби в період з 07 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року, як на підставу для відмови у виплаті такої допомоги позивачу, вірно відхилено судами як необґрунтоване та помилкове, оскільки право на отримання допомоги було передбачено Законом України "Про Національну поліцію".

З огляду на наведене, суди дійшли вірного висновку, що відмовляючи у виплаті одноразової грошової допомоги пенсіонеру кримінально-виконавчої служби ОСОБА_1, інваліду ІІІ групи, Державна пенітенціарна служба України діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Крнституцією та законами України.

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх не спростовують та ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній обставини і зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а зазначені в касаційній скарзі доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою голови комісії з ліквідації Державної пенітенціарної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Я.Л. Іваненко