Справа № 569/16276/16-а
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2017-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Ющук О.С.
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
УХВАЛА

іменем України

"18" травня 2017 р. Справа № 569/16276/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Шидловського В.Б.

суддів: Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "15" лютого 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Оксенюка Вадима Петровича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала і просила суд визнати незаконною та стасувати постанову серії АР № 122415 від 27 листопада 2016 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Рівне Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Оксенюком В.П., про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2017 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постанову серії АР № 122415 від 27 листопада 2016 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Рівне Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Оксенюком Вадимом Петровичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, залишено без зміни.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, мотивуючи її неповним дослідженням судом обставин справи, а також невірним застосуванням норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь головуючого судді по справі, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 листопада 2016 року інспектором була винесена постанова серії АР № 122415 по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_3

Як зазначено у вказаній постанові, 26 листопада 2016 року о 23 годині 55 хвилин в місті Рівне на вулиці Соборній,17 ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, порушила вимоги дорожньої розмітки, а саме перетнула подвійну суцільну лінію при обгоні транспортного засобу та не мала при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила вимоги розділу 34 додатку 2 та п.2.1.ґ Правил дорожнього руху.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення позивач ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, і на неї, відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП, накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що інспектор поліції мав право притягнути позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП з огляду на те, що позивач не заперечувала факту перетину подвійної суцільної лінії 1.3 горизонтальної розмітки під час руху автомобілем, крім того трактування термінів, наведених у п. 1.10 ПДР свідчить про те, що ОСОБА_3 було здійснено обгін автомобіля.

ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що позивач змушена була перетнути подвійну суцільну лінію з мотивів крайньої необхідності задля уникнення зіткнення з автомобілем, який рухався у попутному напрямку та не дав транспортному засобу позивача дороги перед перестроюванням на ліву смугу, по якій в цей час рухався автомобіль ОСОБА_3 Вказаний автомобіль, як зазначає позивач грубо порушив п.10.3 ПДР - У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

ОСОБА_3 також вказує, що суд застосував п.1.10 ПДР та п.11.2. ПДР, що не підлягали застосуванню, помилково кваліфікуючи дії позивача як обгін.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правила дорожнього руху у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - Правила дорожнього руху України) встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п.1.3 розділу 34 Правил дорожнього руху України, горизонтальна дорожня розмітка 1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, позначає межі смуг руху на дорогах. Лінію 1.3 перетинати забороняється.

Отже, з огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України (порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг) й правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.

Щодо доводів апелянта про відсутність при собі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 зазначає, що поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів у неї був фактично наявний, однак строк його дій закінчився 05.11.2016 року (а.с. 8-9). Апелянт також зазначає, що вона пояснила інспектору, що дату закінчення строку дії страхового полісу не відстежила, а місяць його дії ще продовжувалась та невідкладно мала придбати новий. 28.11.2016 року нею був придбаний та оформлений новий поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.10-11).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача фактично був відсутній поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і тому було порушено вимоги ч.1 ст.126 КУпАП та п.2.1 ґ Правил дорожнього руху.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про дорожній рух", законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Згідно ч.2 статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу працівників міліції, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положеннями пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Статтею 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Матеріали справи свідчать, та сторонами не оспорюється, що в даних правовідносинах, ОСОБА_5 не було надано на вимогу Інспектора патрульної поліції чинний поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що на думку колегії суддів є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що інспектор патрульної поліції діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за вчинення правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 та ч.1 ст.126 КУпАП винесена правомірно та у встановленому законом порядку.

Також у апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що так як з моменту закінчення строку дії старого полісу до виявлення порушення Інспектором патрульної поліції минуло небагато часу та враховуючи незначну тяжкість вказаного правопорушення, а також те, що на даний час воно усунуте, вважає за можливе застосувати до неї адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині виходячи з наступного.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ст.122 КпАП України, як і визначення одного з допустимих видів стягнення, за таке правопорушення, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Національної поліції, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому зміна судом оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12.03.2015 року у справі № К/9991/28251/11.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського міського суду Рівненської області від "15" лютого 2017 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.Б. Шидловський

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33000

3- відповідачу: Інспектор роти №2 батальйону Управління патрульної поліції Оксенюк Вадим Петрович АДРЕСА_2

- ,