Справа № 806/1147/16
Суддя: Франовська К.С.
Дата ухвалення: 2017-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Помогаєв А.В.
Суддя-доповідач:Франовська К.С.
ПОСТАНОВА
іменем України

"22" травня 2017 р. Справа № 806/1147/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Франовської К.С.
суддів: Іваненко Т.В.
Кузьменко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від "17" березня 2017 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа : ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про збільшення позовних вимог просив :

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо розгляду питання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності з 28.10.2013 р. внаслідок травм, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії;

-зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення йому, як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №499 та виплатити її в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму на момент виплати у відповідності з ч. 2 ст. 16 Закону України №2011-ХІІ.

- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

- зобов`язати відповідача провести індексацію одноразової грошової допомоги з 18.01.2016 р. до моменту виплати всієї передбаченої законом суми та надати розрахунок проведеної індексації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час виконання військового обов`язку в країнах де велись бойові дії, він отримав вогнепальні поранення різної складності, у зв`язку з якими з 28.10.2013 р. йому було встановлено 2 групу інвалідності. 18.11.2015 р. він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", проте отримав відповідь Департаменту фінансів МО України , що заява не підлягає до розгляду, з тих підстав, що право на отримання допомоги не поширюється на осіб, звільнених із Збройних Сил України в період до 01.01.2007 року.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.03.2017 рок позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо розгляду питання виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності внаслідок травм пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності - 28.10.2013 р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Не погоджуючись з постановою, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення постановлено неповноважним судом, оскільки справа даної категорії за приписами КАС повинна розглядатись колегією у складі трьох суддів. Крім того, вирішуючи спір, суд неправильно застосував матеріальний закон, що регулює правовідносини, внасліжок чого ухвалив незаконне рішення. Також в апеляційній скарзі Міністерство оборони України звертає увагу на те, що суд першої інстанції, зобов"язуючи МО україни прийняти рішення про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у певному розмірі, втрутився у дискреційні повноваження суб"єкта владних повноважень.
В процесі апеляційного розгляду справи представник Міністерства оборони України вважав, що помилки, допущені судом першої інстанції, можуть бути виправлені шляхом зміни судового рішення, без його скасування.

Заслухавши суддю -доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 31.03.1988 року по 28.05.1988 року в складі військової частини пп НОМЕР_1 проходив військову службу на території Республіки Афганістан, де в той час велись бойові дії та приймав участь у бойових діях, що підтверджується записами у військовому квитку.

Згідно витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 2429 від 09.10.2013 р. у ОСОБА_2 встановлено множинні вогнепальні осколкові поранення голови, лівої ноги, правої руки , які пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 11)
З довідки до акту огляду МСЕК від 28.10.2013 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.10)

18.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Новоград-Волинського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 24.11.2015 року за № СЗ7679, який адресований Житомирському обласному військовому комісаріату, ОСОБА_1 було відмовлено у розгляді поданих документі про виплату одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка передбачає виплату одноразової грошової допомоги, на заявника не поширюється (звільнений до 1 січня 2007 року) (а.с.37).

Вважаючи, що відповідач протиправно порушив його право на отримання одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновків про часткове задоволення позову, виходячи з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". При цьому суд зазначив, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення щодо призначення позивачу , як інваліду другої групи, одноразової грошової допомоги .

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно частини 2 ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (чинної на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з буквального тлумачення ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоровя, яке мало місце в період її проходження.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 "Про
затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку № 975).

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок захворювання, отриманого ним під час виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Як встановлено судом, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю виникло у позивача 28.10.2013 року, тобто з часу коли була встановлена друга група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

При цьому, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, на отримання якої претендує позивач, визначено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 01 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Положеннями п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» передбачено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року №21-446а14, від 21 квітня 2015 року №21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково послався на ч.1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", оскільки вказана норма права набрала чинності з 01.01.2014 року і на правовідносини, що склались, не поширюється.

Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, одноразової грошової допомоги, в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності -28.10.2013 р.

Як встановлено судом, відповідач залишив без розгляду заяву позивача та приєднані до неї документи, з тих підстав, що ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на спірні правовідносини, оскільки позивач звільнився зі служби до 01.01.2007 року. Документи повернуті як такі, що не відповідають вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, встановивши, що відповідач діяв не на підставі та не у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд першої інстанції помилково послався на ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та не врахував принцип розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Оскільки Житомирським обласним військовим комісаріатом до Міністерства оборони України були надані всі документи, визначені пунктом 3 Порядку № 499, для подальшого винесення відповідного рішення по одноразовій грошовій допомозі позивача, а, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Міністерство оборони не приймало жодних рішень за результатами розгляду заяви позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги, відповідач діяв протиправно, а тому зобов`язаний був з дотриманням процедури розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення .

Відповідно до вимог частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у поєднанні із частиною 2 статті 11 цього Кодексу, колегія суддів вважає , що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1 є зобов`язання Міністерства оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та до п.2 Порядку № 975, згідно якого допомога, що не була призначена до набрання чинності цим Порядком, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

В решті рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та судом не переглядається.

За правилами статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерство оборони України задовольнити частково, постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від "17" березня 2017 р. змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у наступній редакції :
"Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду 2 групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975".

В решті постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2017 року залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 606(шістсот шість) гривень 32 коп. віднести на рахунок державного бюджету.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя К.С. Франовська

судді: Т.В. Іваненко

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення виготовлено "23" травня 2017 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу/відповідачам: Міністерство оборони України проспект Повітрофлотський,6,м.Київ,03168
4-третій особі: Житомирський обласний військовий комісаріат - вул.С.Параджанова,4,м.Житомир,10001,